!.O -‑

vákii odrostlejších ; i o dorost každélta roku bylo nám se starati. (Cvičil jsem dle (,yrillské školy Chlumovy.) Skladby provázeli jsme nejvíce varhanami, jen o větších svátcích užili jsme průvodu smyčcového.
Abychom zpěv lidový uvedli v souhlas s reformou, zakoupili jsme padesát Lehnerových zpěvníků a dvacet kancionálů sv.-Janských — nebyl tehdáž ještě »Oltář« vydán. Zpěvníky hodily se velmi dobře nově založenému sboru literátskému, jehož zpěv před a po službách Božích dosud provázím varhanami (slabě). V neděli a ve svátek zaváděli jsme mešní písně, jež se již v mládež vžily. Z počátku jevila se jakási u lidu nespokojenost, píseň zpívali jen někteří; brzy ale ti druzí počali se sháněti po zpěvníčkách, vypůjčovali, kupovali, a nyní zpívá piný kostel a ze zpěvníčků. Nedá se očekávati, že by reforma naše jen tak liladce byla se provedla. Trpce bylo hořekováno, že se ted už ani Pánu Bohu ta-ková sláva neděje jako druhdy, když se totiž bubnovalo a troubilo; avšak když o svátcích moliutný náš sbor pěvecký provede slavnostní skladbu, tu často se-tkáváme se s pochvalou i od nepříznivců.
Yři pohřbech druhdy bývalo žádáno známé české requiem od Dobravského. Avšak někteří znatelé této skladby, arci domácí, kteří znali text i líbeznou melodii z paměti, počali se nám plésti do produkce, dávajíce výraz své uspokojenosti na jevo jakýmsi mručením, podobným velice »pí•edení« známélio zvířete -- kočičky. Poněvadž nám to nezůstalo lhostejno, vypověděli jsme Dobravského z našeho programu.
I při pivě rokovalo se o našem zpěvu, zejména nelíbilo se: všecko latinské, nic českého, ty žalmy (jak říkali chorálu vůbec), to dlouhé Gloria a Credo; málo muziky, málo sol a podobné známé stížnosti. Bylo nám potýkati se opatrně a pí•ece statečně, vysvětlovati, poučovati dobrotou i vtipem. Jeden takový horlitel stálým svým mudrováním mne konečně =•ozehřál tak, že jsem mu řekl: »Když zde byl p, biskup, p. kníže a jini znamenitější cizinci, vždy náš zpěv pochválili a Vy ho haníte. Bud tedy ti páni tomu nerozumějí, nebo Vy. Ale poněvadž oni drobet více vědí a více pěkného zpěvu slyšeli, myslím, že ten ne-rozum zůstane na Vás.« A měl jsem pokoj !

Odstraňovali jsme i pastorální u~še i vložky a nalirazovali skladbami slavnostními. Tak se nám liodila Cainerova »1-Iodie Cliristus natus est«, vyšlá v »('yriilu, průvod varlian naliradili jsme smyčci, dále provozuje se vánoční (=raduale Hruškovo při III. mši »Viderunt ommes«, též v »Cyrillu« a Hausmanově časopisu vydané. Po pastorálkách stýskalo se i také našim již provdaným zpěvačkám. Ríkaly : »Slcoda, dáte-li pastorálku, přijdeme si zazpívat« —, ač jindy také horlivě pomáhaly. Pravím: »S radostí, jen prosím dříve zkoušku.
Přišly, a k jejich přání rozdám Horákovu pastorálku G—D a — spustíme. Než, co to? Po několika taktech smích — po-kračujeme — smích neustává a konečně nemožno pokračovati. A tu vítězí cvik, škola, zvyk provozovati skladby přesné, dokonalé. Účastnici sami s podivem doznávají, že ta mše nedala by se nyní u nás zpívati, že smíchem nemohli by ítčinkovati, — vždyt jest to skutečně — jako písnička.. Jsem přesvědčen, že i lid podivně by se proti choru obracel, kdybychom nyní spustili skladbu rázu dřívějšího, mysleli by posluchači dojista, že snad u nás nahoře není vše jako »v pořádku«.
Sbor náš vystupoval také veřejně i mimo kostel, přispívaje platně při pořádáni akademií, koncertů a j. Obecenstvo neskrblilo nikdy pochvalou, získávali jsme svému zpěvu příznivců a přízeň ta přešla i na zpěv kostelní.
Vše, co jsem tu vypravoval, jest pravdou nesmyšlenou, nešperkovanou. Mu-vil-li jsem o své snaze, práci, přiznal jsem také své chyby, nedostatky. Doznávám, že doba našeho reformování byla příliš dlouhá, že mnolio drahého času se zmařilo; avšak nelituji ani práce ani času, nabyl jsem přesvědčení, že reforma dá se provésti i v menších osadách než jest naše, kde zřídka bývá zpívaná mše; tím spíše, při n.enší práci.
Tři jsou hlavní faktorové, na nichž reforma záleží:
r. Kněz; ten má znáti předpisy církevní v této příčině a o jejich E,rovádění péči míti. Casopis »Fliegende Blátter« č. 7. roku letošního přináší úvahu kněze o chorálu venkovském a tam praví: »Když kaplan, který dosud neměl příiežitost dosud zaměstnávati se všelikým byrokratickým tedy úředním písařením, stane se faráí•em, čeho se od něho žádá? Rozumí se, aby tato formalia studoval,