v*

— 39 —

hráti písničku pi-i zpívaná mši sv. Již L•ívno zlozvyk ten, zvláště kde se ani celá sloka nedohraje, byl u nás odstraněn. Rozlcaz ten znamenal krok zpět a proto dotkl se mně nemile. Vysvětluji, že sbor náš v tak dlouhé přestávce po-zbude discipliny, horlivosti; ukazuji, že mám pro ten čas připravená předepsaná Graduale a Offertoria, odvolávám se na výrok naši autority, msgra Lehnera, v jeho předmluvě ve zpěvníčku, že při zpívané mši sv. sluší jen latinsky zpívati	marno.
O prázdninách r. i890 účastnil jsem se v Praze Cyrillských exercicií v průvodu domácího bolioslovice, bývalého mého žáka, nyní kněze a promotora. Byl jsem dychtiv poznati českého NVitta, msgra Lehnera, dychtiv poznati jeho spolupracovníky, česká církevní skladatele, dychtiv ve skutečnosti viděti a slyšeti, o čem jsem v »Cyrillu« četl a o čem jsem jen nejisté tušeni měl. Nadšená slova zahajovaci zahřívala a horlitel pro opravu dotknul se podobných poměrů, jaké byly u nás, pi-iznal mně nevědomky za právo. S p. magistrem jsme na sebe mrkli, vědouce, že teď se u nás obrátí. Při bohoslužbách v exerciciích poznal jsem, co jest a kdy se zpívá Introit a Communio, což jsme dosud nás z nevědomostinečinili, slyšeljsem chorál mnichů emauzských, poznal jsem také potřebné liturgické knihy. Při krásném zpěvu a dokonalém průvodu varhan vzpomínal jsem na naše ubohe, přeubohé varhánky.
tal, cvičení ta nezůstala u mne bez užitÍ.u. Doma referovali jsme arci opatrně dp. faráři, u něhož právě návštěvou dlel bohoslovec pražského seminái-e. Bohoslovec tento hned přinesl své »Graduale homanum<, a vypravuje ukazoval, čemu je msgr. Lehner tehdáž naučil. 1)p. farář změkl a ilined sám zakoupil jeden exemplář »Graduale Romanum« a potřebný k němu průvod varlian; zároveň jsme se umluvili, že Introity a Communia budeme zpívati o větších svátcích. První provedli jsme téhož roku o sv. Václavu, arci bylo mi přepsati značky z »Graduale Rom.« na noty obyčejné a přepis ten rozmnožiti. Po skončené mši dp. farář nás pochválil a děkoval, a odtud častěji v kázáních o pěkném zpěvu se zmiňoval a význam lidu vysvětloval. Též objednal příjemnou Marianskou Litanii od Hollaina pro smíšený sbor s průvodem varhan a každé její provedení upřímně vždy jej potěšilo. Než neúprosná

smrt předčasně zmatila mladý život horlivého kněze. K- jelio poliřbu zavítal taká p. ředitel Jirásek z Hořic. »Které requiem?« táže se, Mittererovo, smíšený sbor — misto trombonů smyčcový kvartet a je-li libo, račte převzíti průvod varhan. » Dies irae« ovšem vynecháme, odpověděl jsem. »Mittererovo ?« táže se opět nedůvěřivě. Ano, měli jsme asi 4 cvičení, více času nebylo, odpovídám v nejistotě, kterak obstojíme. A pi-ísný Cyrillista po provedení gratuloval našemu sboru, čehož jsme si od něho velice vážili.
Zase nastala v naší farnosti otázka, kdo že bude nástupcem? Nástupce, nynější farář, nebyl ve světě Cyrillském nováčkem. Již ve studiích byl žákem prof. Konráda a na svých dřívějších štacích pracoval po Cyrillsku. Což přirozen~jšího, než že reforma liudby a zpěvu posvátného brala se tempem zrychleným.
Po účelných kázáních v kostele ustavila se 24. ledna 1892 farní jednota Cyrillská, ku které přihlásilo se 6 členil zakládajících, 5 přispívajících a 33 činných. Zkoumali jsme, čeho se nám v dosavadním nedostává, v čem se proti reformě hi-eši a náprava děla se odtud také dle jistého plánu. Zakoupilo se osol exemplářů »Graduale Romanum« a z těch Introit a Communio zpíval se při každé zpívané mši. Dp. farář objednal pro chor diecésni direktář a pověděl, kterak mu rozuměti. Od té doby všecky části mše na choře souhlasily se mší u oltáře, čemu jsme dříve z neznalosti nevyhovovali.
V čase adventnim a postním, vyjmouc předepsané neděle, naše varhany při zpívané mši zúpina mlčely. Graduale a Offertoria hledali jsme v dosavadních sbírkách »Lauda Sion« a »Liber rnottetorum«, dále ve přílohách »Cyrilla« a časopisů německých »Musica sacra« a »Fliegende Blátter«; jindy zpívali jsme chorálně a včas nouze pouze jsme re-citovali. Našemu nedostatku, zvláště co se Gradualií, Alleluja a Traktu týče, od-pomohla kniha Schildknechtova, obsahující průvod varhan ku všem těmto částem; od té doby přestala recitace. Rozumí se, že rovněž tak objednávali jsme skladby mešní, majíce na zřeteli nejdříve dobré české skladby Hruškovy, Foerstrovy, Cainerovy, Nešverovy, Syclirovy a j., potom teprve slciadatele cizí.
Cvičili jsme pilně, obyčejně čtyřikrát týdně, přicházeli kněží, učitelé, sbor zpě‑