- 36 - -

dále každý kandidát 1)y1 povinen pře-psati a ukázati sbírku kostelních písní i s příslušenstvím (před-, mezi- i do-hrami). V- těch letech vydával Fiihrer své preludia, I~ oerster svého vkatolického varhaníka« ; obě byly dosti četně mezi námi odebírány. Jest mi pi-iznati, že přísnost a chvály liodná pile třídního učitele mnoho pi-ispěla k hudebnímu našemu vzdělání aspoii praktickému.
Tak utkvěl obraz našeho hudebního vzdělání na ústavě v mých vzpomínkách.
k čemu jei odhaluji? Dalek jsem úmyslu, pranýřovati ústav a učitele své, ač mluvil jsem pravdu a nepřeháněl. Víme všichni, že to byly poměry doby a poměry místní. Snad za tu jejich od-měnu nebylo možno povolati sil cizích, lepších, a v místě nebylo osob zpusobilejšícli. Úmyslem mým jest, vzbuditi v každém z nás vzpomínky na ústav našeho hudebního vzdělání, necht jest to kněžský seminář, škola, varhaniclzá, ústav učitelský, ústav pri~ átní a — srovnávati. Jak se hudba a zpěv ta m pěstuje, v tom hledejme příčinu, zdaž se reforma vůbec provádí, nebo jakým t e m p e m se provádí. Zkušenost potvrzuje, že třeba nám jest, má-li se reformovati: i. jistého stupně hudební dovednosti, 2. lásky k umění posvátnému a 3. vzoru, j a k prováděti. A věcí těch m o ž n o žádati a právem od každého ústavu, majícího ve svých stanovách pěstování hudby a zpěvu církevního.
Na první své štaci od r. i 86S--67, dík příteli Karlu Pichovi, žáku pražského prof. Blažka, v hudebním svém vzdělání jsem nelenil. Ve farnosti té měli již delší dobu osadní zpěvnílz i s notami; písně byly rozděleny dle dnů, obřadů a církevní doby, avšak při mši sv. nezpívaly se vždycky písně mešní. O půlnoční pro-vozovala se česká instrumentální pastorální mše od Ryby. V Graduale líčí pastýř krásy večerní jasné oblohy a líčením tím vytažen jest Tenor se Sopránem ne-li do vysokého c, iistě do h a to nejednou. Jak asi tony ty vyznívaly u zpěválzů nižší »klaviatury« po štědrovečerní večeři — snadno souditi. Prvý rok měl jsem potěšení té námahy já, tenorista; druhý rok p, principal, dovedný to hudebník, jemuž podobná rozkoš o půlnoci také nechutnala, nahradil tu mši jinou latinskou — ale dostalo se mu domluvy, že lid na to čekal, že se na to těšil, že byl zi~lamán a pod.

Ve druhé a to nynější štaci své piisobím od r. 18C)7- Zde se počala hudba a zpěv reformovati, avšak ne pojednou. 1)0 r. 1878 působil jsem na cho~e jako podílník štoly s částečnou jen pravomocí, od roku tolio jako samostatný i (litel choru.
V první době stonal náš clior nemoci obecnou — nedostatkem zpěváku. Příčina známá : bucl žádné cvičení dorostu, nebo nedosti pilné. Sopranistlza a tenorista byli sice velice horliví zpěváci, ale silně přes 6o, altistka 30letá, co vyzpívati nemohla, vysmála, někdy z milosti přišel basista dosti slušný. P. principál stařeček
u vysokém věku, třesoucími se prsty proháněl flašinetové varhany ; na bezklapkových tornách a trombách nadýmaly a červenaly se tváře Uezzubýcli skoro již trubačů, rozklíženou basu na-hrazoval plechový bombardou, — jen housle a viola dosti slušně vykonávaly svou povinnost. A při takových silách — rovněž bez zkoušek — prý to uměli z paměti, chválili jsme Pána Boha myšlénkami či vlastně smyšlénkami I úklera, Scliiedermayera, Schobaclira, Ri)dra a jiných tehdáž panujících duchů a vele-duchů, ba dokonce mělo se i dávati sedm slov od Haydena, — ale na to byla zkouška, kde jsme zkusili, že to nejde. A čím více se bubnovalo, troubilo, pískalo, vřeštělo a hrálo, tím prý byla sláva Hospodinova větší.
"Z latinského textu činili domácí výrostkové samorostlé překlady do mateřštiny. Když se v Biihlerově pastorálce zpívalo Offcrtorium, čili jak ti naši kritikové říkali, »když se hnalo do Betléma,,, ozvala se také slova: »loguebantur in vicem«, což se překládalo : »kantor sedí
v rybníce« a tu a tam nezbedná ústa, jestliže to nezpívala, aspoií se ]z tomu sešpoulila. O starém tenoristovi se smíchem se vypravovalo, že pi-i zpěvu volá: »pekáč -celí« volný to překlad slov: »peccato coeli« — a pod. To-li byla zbožnost hudbou a zpěvem zanícená, podporovaná ? k v tom se nám mělo zalíbiti, to jsme neměli ničiti?
Což pi hozenějšího, že povinnost kázala nejprv podniknouti honbu na zpěváky, či vlastně na ty, kdo zpívati chtěli. Podařilo se mi vybrati několik školních děvčat a chlapců, několik jinochů, mezi těmi 2—3 s nižším gymnasiem nebo reálkou, nyní obchodníci i i-emeslníci, a práce počala. Cvičil jsem pro kostel, pro divadlo, pro různé případy. Pro ]co-