W—	31 –

zcela přesné. Věru — byl to čestný den pro celý ústav. Viděti, co zmůže dobrá vůle, neunavná píle a svorná, spojená práce — jedním slovem: zápal pro věc vznešenou a svatou. Nevíme věru, koho dříve chváliti, zda neunavného cvičitele prof. Mladého a jeho obětavého spojence, prof Černého, jenž sám v mnoha exemplářích chorály opisoval, či učelivé, vytrvalé a pro posvátný zpěv nadsené zpěvačky.
Přejeme z hloubi duše ústavu, abv tento zá-

pal a toto nadšení pp, učitelů i slečen kandidátek
pro ryzí hudbu posvátnou neutuchalo, nýbrž
crescendo se vzmáhalo a dědilo z ročníku na
ročník. Dej Bůh, aby tento krásný příklad prvního
českého ústavu pro učitelky hojné byl následo‑
ván i na všech ostatních paedagogiích dívčích
i — mužských! O čilém ruchu a pokroku církevní
hudby na pražském paedagogiu mužském dou‑
fáme podati co nejdříve zprávu neméně potéšlivé.
P. Pkr.

Drobné
Výnos Vídeňského arcibiskupa o kostelní hudbě. Oproti často se vyskytujícím steskům o rozervanosti a neslohovosti kostelní hudl_n- ve Vídní je výnos, jejž sděluje bFrdbl.«, dúležit~. Je to výnos arcibiskupského ordinariatu ze dne 23. srpna 1898 k vídeňským ředitelům kůrů a varhaníl:úm. Důležitý tento výnos, s jehož vvdáním otázka kostelní hudby nabyla pro řídící činitele nejvyšších hierarchických míst v Rakousku důrazu, obsahuje vedle ustanovení, jež provádějíce článek 73, státního základního zákona (dle něhož zákonem uznaná církev náboženská společnost samostatně pořádá a spravuje svoje vnitřní záležitosti) upravují obsazoc,íní míst ř-idite]ů kůru a varhaníků, instrukci pro řiditele kůru v arcidiecési vídeňské. Těžisko ordinariatniho výnosu je v důrazu, jenž se klade na l i t u r g i c k o u povahu církevní hudby; nazývána je »integrující součástí bohoslužeb« a uznává se tedy »krásné a důležité povolání řiclitelů kůrů za c í r k e v n í . Ve smyslu tohoto ustanovení žádá se od toho, kdo se uchází o místo řiditele kůru, aby se mohl, mimo vysvědčení o vykonaných hudebních studiích, vykázati také porozuměním pro kostelní <,Uřady a liturgické texty a znalostí »direktoria diecesanního< a =Graduale Romanum«. Rovněž klade se ve výnosu arci důraz na to, aby skladby, jež se provozují v kostele a jejichž volba je řiditee kůru zcela na vúli ponechána, měly základ liturgický a určují se pouze takové skladby za přípustné, jež »odpovídají duchu církevních předpisú a úpiný liturgický text obsahují,« Vyloučiti jest skladby, jež jsou bezcenné, hudebně prázdny, mělky, sentimentální a jsou vyňaty ze světských hudebních děl, jako z oper, oratorií atd. a jimž tudiž chvbí církevně-liturgická povaha. Dále čelí v<'nos ordinariatu proti reklamě, jež záleží v tom, že bývají někdy jmena sulistů uveřejňována v listech. V tom spatřuje výnos snižování kostela na úroveň koncertní síně a zakazuje přísně dosavadní usus. Aby výnosem určené direktivy bvly skutečně také za-chovávány a aby docíleno bylo při tom jednotného postupu, o to se má postarati vrchní dohled. Nad

zprávy.
,.přesnýin následuváním těchto ustanovení bude bdíti povolaný církevní úřad,, pravi ke konci v~-nos, jenž nakazuje nad to říditeli kúru, »abv každoročně sepsal zprávu o vykonaných hudebních produkcích, o silách a prostředcích, jež mu byly po ruce, o stavu varhan, nástrojů, hudebnin atd. Tento výkaz, potvrzený farářem, zašle se ordinariatu«. Však na tom není dosti; značné důležitosti může nabyti toto ustanovení: Ostatně přesvědčí se ordinariatem jmenovaní inspektoři pro církevní hudbu časem o stavu kostelní hudby v jednotiiy~ch chrámech a podají o něm zprávu ordinariatu«.
Právo obsazovati místo ředitele kúru. Ordinariatní list pražské arcidiecése 1399 č. 9., str. 23 uveřejňuje následující vynos správního soudu: Městská rada v N. žádala, aby měla vliv při obsazování místa ředitele kůru při tamním kostele a to z těchto důvodů, poněvadž 1. obsazovala po vyzvání dočasného faráře nižší místa sluhú kostelních; 2. přispívala na výživu ředitele kůru; 3. poněvadž při obsazování tohoto místa nebéží o vnitřní záležitost církevní, nýbrž o správu jmění a z té příčinv po rozumu 41, a , 42. zák. ze dne 7, května 1374 P. z. č. 50 příslušni` vliv farní obci přináleží.
Žádosti této nebvlo však v instanční cestě vyhověno a proto byla proti zamítnutí její podána stížnost k nejvyššímu správnímu dvoru, který o ní dne 7. pros. 1398 jeclnal a takto rozhodl:
ad 1. Toto obsazování spočívá dle připojených průkazů bezpochyby na pouhé vzájemné shodě jak církevních orgánů tak i městského zastupitelstva, jelikož dříve obsazování a odměňování osobností na kůru působících příslušným způsobem stanoveno nebylo. 7. této vzájemné shody nelze odvozovati ani jmenování právo obce, které by se zakládalo na nepamětném vykonávání a používání, aniž lze právem předpokládati, že se vzdala církev svých zásadních jak po rozumu dřívějších nařízení (dvorní dekret ze dne 13. řijna 1770, Theresianská sbírka zákonů svazek VI. str. 293) tak po smyslu čl. 15. státního zákl. zákona ze dne 21. pros.