20

Roku 1882, kdy- počal Yothier vydávati Liber Gradualis, sešel se v Arezzu, rodišti proslulého theoretika hudebního, mnicha Guida, světový kongres hudební, aby podnikl opravu zpěvu liturgického. Největší zájem všech 123 účastníků budila otázka projednávaná ve čtvrtém sezení a daná na přetřes proti ohcielním knihám apoštolské stolice. Otázka zněla: »Zdali jest možno, užitečno a vhodno uvésti v život liturgicky zpěv, jehož melodie by odpovídaly starým melodiím sv. Rehoře, a jež by zvláštní arcliaeologickou a uměleckou komisí i; tomu účelu vybrány byly z nejstarších rukopisů celého světa?« Většina účastníků vyslovila se pro nové zkoumání rukopisů a pro nové vydání liturgických knih přes odpor menšiny na to poukazující, že není třeba nových knih chorálních, poněvadž sama kongregace sv. obřadů vydala kuihv chorální, je prolilásila za authentické a je odporučila všem biskupům, hledíc jimi zavésti touženou jed-notu v liturgickém zpěvu.
Ač Pothier měl již v tisku svůj L. G. a také z něho na sjezdu zpíval, přece zvláště vřele se ujímal nového vydání; za ním šli Francouzové a `- laši, valná to většina sjezdu.
Poněvadž tímto usnesením vypověděli archaeologové novou válku authentickému vydání chorálních knih, uvedlo jejich snahy na pravou cestu nové breve papeže Lva XIII., vydané dne 26. dubna 1883, počínající slovy: R o m a n o r u m Pontificunl sollicitudo. V něm výslovně se praví: »Snahy a usnesení aretinského sjezdu, předložená Apoštolské Stolici o uvedení liturgického řehořského zpěvu k starodávné tradici, nemohou, jak znějí, býti přijata ani schválena. Ačkoliv jest a bude vždy pěstitelům církevního zpěvu dovoleno studovati, jaká jest původní forma tohoto zpěvu a které fase u vývoji jeho nadešly, přece se musí toliko ta forma řehořského zpěvu považovati za authentickou a í•ádně uznanou, která dle dekretů koncilu tridentského, papeže Pavla V., Pia 1X. a Lva XFII., jakož i od kongregace ritů v novém pořízeném vy-dání byla za dobrou uznána a prohlášena výhradně za onu formu, která jedině ony melodie zpěvné obsahuje, jichž církev římská při své bohoslužbě užívá. O authentičnosti a zákonitosti jejich nemají místa ani pochybnosti, ani další nějaká pojednání.«

Přirozeným výsledkem těchto vynesení bylo, že na titulním listu nejen Graduale ale i Antifonaria ku slovům: »juxta ritum sanctae Romanae Ecclesiae cum cantu Yauli V. Pont. Max. jussu reformato« přidánojest: »cura et auctoritate sacrorum rituum Congregationis digestum Romae.«
\ejnověji pak, dne 7. července 1894. vydal papež breve, počínající slovy: »Quod S. Augustinus«, vněmž stvrzuje dosavadní výnosy o autlientičnosti nejen Graduale homanum, ale i ostatních knih vydaných u Yusteta, a dává jim krátce pojmenování »1 i b r i c h o r i c i E c c 1 e s i a e« (chorální knihy Církve katolické).
Kromě Graduale Romanum vydala u Pusteta a za autlienticicé schválila následující knihy:
t. Directorium chori. Vydáno bylo poprvé r. 1873 dle directoria opraveného Janem Guidettim a vydaným r. 1582 na rozkaz Rehoře XIII. a Sixta V. Jest základem později vydaného Antifonaria a obsahuje intonace kněžské, hebdomadářovy a praecentorův, t.. j. antifony s tony žalmovými na celý církevní rok, způsoby zpěvu »Venite exultemus«, žalmů, veršíků, lekcí, Resp. brevia, Te Deum, orace, litanie, Gloria, Ite missa est. V novějších vydáních otištěny jsou potřebné žalmy a celé melodie hymnů.
2. _intifoti ariuin et Psalterium juxta C)rdinem Breviarii Romani cum Cantu, quae sub Auspiciis Leonis XFII. Pont. Max. Sancta Rituum Congregatio curavit. llil I. obsahující malé hodinky (continens Ho-ras diurnas) vydán byl r. 1875 a téhož roku za autentický prohlášen brevem z 15. listopadu; díl II. obsalující matutina (continens Horas matutinas Proprii de Tempore) vyšel r. 1581, a III. díl continens Horas matutinas Communis et Proprii Sanctorum r. 1885. Základem pro antifonář bylo liclltensteinské vydání antifonáře r. 1585 v Benátkách pořízené, antifonář ve dvou dílech vydaný v Antverpách u Joachima Trogneria r. 1611. Directorium chori a Ofhcium hebd. sanctae vydané Guidettim.
A. Jako praktické výtahy z antifonáře vyšlo:
r) Vesperale romanum zvláště schválené r. 1579 a obsahující melodie antifon žalmů, hymnů a veršíků pro všechny vespery roku církevního.