— is

další základem pravého výrazu na poli hudby církevní.
Vyjma msi »Ferdinandi« a některá motetta z péra Fr. Z. Skulierského, věhlasného paedagoga a zakladatele nových ideí ku spojeni názorů církevních s moderními prostředky hudebními, jsou všecky ostatní skladby zmíněného mistra vrcholem všeho, co vůbec pro chrámové těleso vokální napsati lze.
Mám na mysli především činnost praktického dirigenta kůru chrámového, t. j. síly pěvecké, jaké generace našeho století podává a hlavně přípravu ku t r-v a l é m u nastudováni díla co platné skladby pro repertoir chrámového kůra. Jako Bach v ornamentice kontrapunktické, touž měrou vynikl Skuherský v technice harmonické. Požadavky obou na lidské hlasy jsou vrcholem všeho, co činnost jich uměleckou a paedagogickou předcházelo.
Vzhledem ku technickýtn požadavkům stojí moderní dílo mistra Foerstera na stanovisku dosti vysokém. Skladatel jubilejní »solennis= co povolaný a vyvolený učitel zpěvu, jakož i vzorný varhaník nepoškozuje však fakturu vokální sady průvodem a průvod nezaniká pod významnou myšlénkou tělesa vokálního. Proto » Missa solennis« stojí vysoko nade všemi více méně Mastnými pokusy moderních snah v hudbě církevní mistrem Skuherským slibně zahájenými a některými stoupenci lehkovážně zakončujícími. Foerster stojí se svou vsolennis« jako skladatel vedle Skulierského, Hrušky, Steckera, Nešvery a Sycliry co vynikající ojedinělý zjev na poli liudby církevní. Jeho moderní invence sloučena jest úzce s tělesem vokálním, které ovládá tak jistě jako v novém směru dosud nikdo.
Prvé takty Foersterova op. 36., na jehož objevení u veřejnosti epochální význam položiti dlužno, uvádí zbožné »Kyrie eleison<: altového hlasu několika velebně znějícími takty varhanní přede-hry. Prosba duše zbožné v skroušeném starém D moll modu prosí o smilování. Motiv stoupá do sopránu v jasnější dominantu moderního ll moll. Po závěru na tonice počíná IV. stupněm F dur toniny prostinké Christe, z jehož výrazu svitá naděje v očekávání opravdové milosti: Spasiteli, ó smiluj se! — souzvuk b d e g, přestávka —. A nyní počíná provedení prvého motivku : po dominantě z D moll dominanta z Cis moll, tonika z A dur na způsob těsny. Tonika z Es

dur přináší ve výši hlavni myšlénku ve zmenšeném rythmu v úchvatném stupňování. Duši stísněné svitla naděje v toužném »Christe«, vždyt vzpomíná díla Boha, Syna, Vykupitele, proto zní prosba její vždy vřeleji, zbožná touha stupiiuje se stálým opakováním základní myšlénlcy v měnivém zářnějším rouše hudebním.
Hle, moderní Palestrina!
Gloria in excelsis Deo. Klid zbožný, vyjádřený milou kantilénou tenoru v D dur, tři významné souzvuky průvodu ve forte zahájí homofonní »Laudamus te« celého sboru. Následuje stupílování liudebního přediva, v němž vykořistěn třpyt čtyřhlasého ensemblu pinou měrou, zvláště ve fenomenálním »Credo« díla mistrova. Jest to síla původní, obr duševní ve spanilém rouše, on uchvacuje a rozradostní zároveň, kolem srdce teplo, radost sálá z oka, odkud reflex tento? -- unisono sbor v dlouhých notách ve větě : »Et vitam venturi ...« s imitatorně nastupujícím »amen« ukazuje vlídnou tvář nálady choráové, vzdor modernímu spracování účinně dílo korunující a odpovídá na tuto otázku. Duše křestana-umělce zpívá v piném lesku řečí probuzenou náladou slova a přece nezapírá vypravující ton slov »Credo in unum Deum Tak mluvila hudba církevní doby staroklasické ! - -
~5Missa jubilaei solennis« z péra řed. kůru dómu sv.-V ítského prof. Jos. Foerstera jest tudíž dílo samostatné, ono ne-vzniklo na pobídnutí žádného sdružení, naopak dílo zmíněné ukazuje, jal; zacházeti dlužno s prostředky moderními v hudebním umění církevním. Slovo liturgické v rouše moderním bez nucené touhy po effektech, nikoliv pokus něčeho, z čeho někdy pravdu zvěstující g e n i u s vystoupiti má.
On zřetelně promluvil, brány otevřte se!	.Tau Ev. Zelinka.
Missa brevis duabus vocibus puerilibus obligatis vel quattuor vocibus imparibus comitante organo concinenda aut 2 violinis, i viola, i violoncello, i contrabasso et 2 cornibus, auctore j o s e p h o C y r. S y c h r a. Sumptibus Fr. A. Urbánek.
S radostí srdečnou vítá novou publikaci na poli hudby církevní každý hudebník, který nejenom v literatuře církevnP hudební důkladného rozhledu nabyl, ale též, což jest věcí nejpřednější,