— 84 —

k tomu svou mysl a své srdce významnými zpěvy: »Sursum corda — Habemus ad Dominum! Gratias agamus Domino lleo nostro — Dignum e t j u s t u m e s t ! Sanctus, Sanctus, Sanctus Dóminus lleus Sabaoth. Pleni sunt coeli et terra gloria tua. Hosanna in excelsis« »Vzhůru srdce — Vláme ]c Hospodinu! Díky čiňme Hospodinu Bohu svému — Hodno i spravedlivo jest! Svatý, Svatý, Svatý Hospodin Bůh zástupův. Plna jsou nebesa i země slávy tvé. Hosanna na výsostech.«
Syn Boží sestoupil již na oltář. Tu vitá zbožný lid svého Krista, svého krále a vzdává mu svůj hold nadšenými slovy : »Benedictus, qui venit in pomine Domini. Hosanna in eacelsis.,, »Požehnaný, jenž přichází ve jménu Páně. Hosanna na výsostech !«
Se svého eucharistického triuiu očekává božský Spasitel, abychom mu své žádosti přednášeli. A zač jej prosíme zpívajíce? — —Se d l i b e r a nos a m a 1 o !« »Zbav nás od zlého !« Lba.- nás od nemocí, od neštěstí od hladu, od války, ode hříchu, ode všeho zlého časného i orle zlého věčného.
»Agnus Dei, qui tollis peccata muncíi, miserere nobis — dona nobis p a c e m !« »Beránku Boží, jenž snímáš hříchy světa, smiluj se nad námi a uděl nám pokoje!« Úděl pokoje v našem srdci, v naší rodině, v našem městě, v naší vlasti, sv. církvi!
Svatá tajemství jsou ukončena. , D e o g r a t i a s« — »Bohu díky« rozlehá se klembami chrámu jako poslední »Sláva na výsostech _ nemohoucímu !«
Velectěné shromáždění! Ljhle, jaká to ideální řeč chorálu při oběti mši svaté ! A podobná jest i při jiných službách Božích. J a k .snadno j e s t nám tedy chorál s modlitbou uvažovati a učiti se mu rozuměti, abychom pro něho novou lásku, nový život, nové nadšení v sobě a v jiných budili.
Ale má-li působení ve pro-spěch chorálu setkati se se zda-r em, k tomu jest potřebí nezbytně dvou podmínek nebo věcí: hudebního vy-chován! posluchačstva a hudebního vychování nebo vyškolení choru, sboru.
Pokud věřící v posvátné hudbě, hlavně v chorálu hledají jenom potě

šení pro ucho a pro přirozený cit, smyslnou zábavu, nemůže se jím líbiti. Tu bude jim přicházeti — hubený, přísný, jednotvárný. Pokud šlechetní, ale moderně navyklí p ř á t e 1 é hudby v chorálu chtějí nalézti p o u ti} umělecký požitek jako v konc e r t ě nebo při hudební produkci, budou zklamáni jako ten, jenž naděje se bohaté tabule obdrží j enom postní pokrmy. Pokud i vážní a slovutní h u d e b n í z n a l c i očekávají v chorálu c h r á m o v o u hudbu ve smyslu každé jiné, s okázalostí hudby vokální a instrumentální, budou neuspokojivě vrtěti hlavou nad ubohým chorálem. Takové názory, takové ponětí a takové předsudky v příčině chorálu musejí vždy vésti k velikým zklamáním.
Ovšem uspokojuje tento posvátný zpěv také smysly, vnitřní a vnější, ale ne jako při nějaké parádě, při tanci, v divadle, při lehké hudbě k zábavě, nýbrž vždycky s vážnou příchutí. Uspokojuje je, avšak v pravém řádu k Bohu. Ovšem poskytuje dobrý chorální zpěv také vysol:éllo uměleckého po-2 i t k u. Zpívame jej Mnozí deset, dvacet, třicet let a každý den požíváme tohoto opravdu podivuhodného zpěvu více, denn unášejí duši ve starých, stokráte již zpívaných kusech nové krásy. Ale c ll c eme-li uměleckou cenu chorálu znamenati, musíme míti o něm Vy9Jí p011etl.
Toto vyšší ponětí o chorálu záleží v tom, že llo považujeme za částku služeb Božích, právě jako svaté obřady, bohoslužebná roucha, svaté obrazy, ano v té míře více, ježto posvátný zpěv co nejúžeji je spojen s nejdražši oběti mše svaté; že považujeme chorál za m o ctlitbu, která má své zvláštní své officiellní místo v kostele při službách Božích; že v něm jedině hledáme povzbuzení ]c nábožnosti a výraz nábožnosti; jenž (chorál) s neodolatelnou silou činí duši sebranou, tajemným kouzlem m o d l i t b u p o d p o r u j e, Huti modliti se a modlícího se jakýmsi způsobem zacllrailuje, aby se s něčím jiným než jedině s Bohem obíral.
Jestliže toto správné ponětí chorálu jest tu a přece se nedocílí uspokojivý-