— 83 -‑

jest v z o r e m a ideálem prokažciý druli chrámové li udbv a jenž vyhovuje všem požadavkům, kterými se má vyznačovati dobrá, Bolia důstojná a věřící k pobožnosti povznášející hudba.
A abych naše zasloužilé Jednoty Cyrillské k dalšímu j a k h o r 1 i v é m u, t a k krásnému pěstování chorálu po-vzbudil, dovolím si velectěnému shromážclění důležitou pravdu přednésti, že z p é v gregorianský jest umění po výtce ducliovuí, ideální, a proto jak dlužno k němu se chovati.
Není pochyby, že naše ke slclonlcu se chýlící století může se honositi mnohými velikými a slavnými věcmi. Vzdělanost děkuje mu z velkolepých vynálezci nesmírnélio dosahu pro průmysl, obchod, mezinárodní spojení, pro rozvoj a povznesení národů. Ale zároveň shledáváme, že tyto hmotné pokroky uvrhly namnoze člověka ve hmotu a připravily ho o pravé ideály. Následkem takového hmotařského směru ducha lidského ukazuje za iiašich časů umění v celku úpadek, činíc se nástrojem materielných, nízkých žádostí. Malířství a sochařství namnoze pod-něcují náruživosti svými vy obrazeními bez kázně. Hudba bývá ve službě nízkých pudů pi-írody a dociluje v nejlepším případě oné cliuravé nervosity, která se nazývá nemocí naší doby. A bohužel, že ani náboženské umění všude nezachovalo své neporušenosti a svého panictví; nebot na mnohých mí-stech panuje ještě svět a světský směr i ve svatynícli.
Chceme-li tomuto zlu odpomoci, musíme spojenými silami o to se snažiti, abvchom náboženskému umění, zejména chrámové liudbě, chrámovému zpěvu nazpět dali jejich duchovní ideál. A tento ideál ve své celé čistotě podává se nám v umění minu-1 osti.
,,Vratme se k starému umění!« volal před několika roky veliký italský mistr, slavný Verdi. V r a t m e se přede-vším ke gregorianskému umění, clovoluji si volati po něm, nebot u m ě n í velikého Rehoře, zpěv gregorianský jest umění ideální a sice z důvodů, jalo následuje.

Gregorianslcé uu,ční jest duchovní umění po výtce pro svou diatonickou, to jest, přirozenou t o n i n u, která všech smyslných, všech náruživých effektů a vnad moderní, chromatické škály a harmonie nezná a je vylučuje. Jestliže Plato ze svého státu vypudil příliš měkké a zžeuštilé řecké mody, co by řekl o talcové hudbě docela na místě svatém' Ovšem máme na zřeteli vlastní moderní liudbu s její moderním duchem a její známou tendencí, nebot víme a vážíme si toho, že právě za našich dnů posvátné umění vzácnými, velkolepými tvorbami se oboliacuje. Tak na př. mše Panny Marie Lourdské od Edgara Tinela, pi-ítele našelio opatství v NIaredsous, jest geniální dílo mocnélio zbožného účinku. Avšak lze tu znamenati, že mistr při skládání svůj zrale upíral k nebesům, a že duše jeho napiněna byla melodiemi chrámu, hlavně melodiemi gregorianskými, jichžjest enthusiastickým obdivovatelem.
Gregorianské umění jest dále duchovní umění po výtce pro jednoducliost svých prostředku. Nlyšlénka, kterou Bohem nadšený pěvec chce vyjádřiti, jest forma, duchovní element, duchovní živel. Prosti•edek vyjádření neuma nebo nota, jest material, materielní element, materielní 2ivel.
Cím více se myšlénka povznáší, čím vznešenější a velkolepější se stává, tím jemnější, tím jednodušší stávají se prostředky. To jest právě, čemu se všickni znalci hudební nemohou dosti vynadiviti při gregorianských melodiích -- t a t o j ednoducliost, tato přirozenost, tato prostota, — že jsou talc do-cela primitivní co do prostředků a přece tak nadmíru mocny co do účinků, takže duše dojímají a jimi otřásají až do jejich nejvnitřnějších lilubin. Jak vzácné tvorby máme od -Mozarta! A za jednoduché, unášející způsoby Pater noster dal by býval všecku svou hudbu.
Slovutný Gounod nařídil, aby při jeho pohřbu u sv. Magdaleny (Sainte Nládeleine) v Paříži jenom chorál se zpíval, ježto prý se při této církevní mluvě nejlépe modlí za duše v očistci.
Co však duchovní přednost gregorianského zpěvu dokonává, to jest jelio místo ve svatyni, jeho velmi úzké spojení se službami Božími. Ano zde teprve