-- 75 —

Mimo to ku porušenosti původních melodii přispěly špatně opisované kopie a nedostatečné znázornění intervalů starými neumami psanými bez systemu linkového.
Ze všeho sub 3. patrno, že h i s t o-r i c k á jednota chorálových melodií za-chována nebyla, ano, že ani papežové nechtěli, aby navždy táž zůstala hudební fráse, jaká byla za Rehoře Vel. Vždyt to nebylo ani možno, jako to není možno, aby změnám nepodléhala živá řeč. Ale vždy pečovala církev katolická o to, aby na místo historické jednoty zavedena byla jeclnota geografická, t. j. aby chorál určitě stanovené melodie, byt i odchylna byla od původní, stal se majetkem všech zemi a národu téže doby, aby od všecli stejně byl zpíván.
Jestliže církev katolická nedbá tak historické jednoty jako geografické, vším právem molila provésti na chorálu změnu k r á c e n í m jeho melodií.
4. Ve stol. XVI. nabyl převahy nad chorálem mensurovaný zpěv, zvláště polyfonie. Pro chorál nebylo při liturgických úkonech pak ani tolik času ani místa, aby mohl přednášen býti se všemi dloulio trvajícími jubilacemi. Neměl-li přijíti o své postavení v liturgii, musel býti přispůsoben poměrům, t. j, zkrácen, aby vládnoucí polyfonie neměla příčiny ho naprosto vytlačiti. Tím více bylo nutno dej tehdy zkrátiti, poněvadž se přednášel stejně dlouhými, táhlými tony bez volného rhytmu hudebního, čím ovšem trvání zpěvu jelio protahovalo se do nekonečna.
L těchto všech důvodů poznáváme, že oprávněna byla touha a snaha vy-pustiti vše zbytečné z melodie cltorálové

čili chorál zkrátiti. Existence jeho tedy závisela na zkrácení jubilac, které ne-tvoř i l y podstaty melodické. Snahu po zkrácení cliorálovýcli melodii dávají na jevo i církevní sněmy. "Tak dí remešský sněm z r. 1564: Podobně, pokud možno, necht zkrátí se zpěv, kde na jednu slabiku se zpívá více not, než jest vhodno.
Když palc Palestrina obdržel od Apoštolské Stolice rozkaz, aby podjal sc opravy chorálu, nemohl jej opraviti v jiném směru, než jak si jej opravený míti přál celý tehdejší liudební svět. Proto oprava jím vykonaná záležela hlavně ve zkrácení neum, jak to dokazuje i jeho uvedený již dopis na vévodu mantovského, v němž praví, že očistil chorál od barbarismů; barbarismy rozumělo se tehdy přepinění chorálových melodií dlouhými jubilacemi, jež mnohdy čítaly až 2Io not.
Tuto úvahu nutno bylo přičiniti ku opravě chorálových melodii z r. 1614 a 1615, poněvadž, jak později bude patrno, tato oprava hraje v historii vy-dání chorálu důležitou roli.
Ač bylo Graduale Romanum z roku 1614 a 1615 vytištěno na rozkaz Apoštolské Stolice, a odporučeno zvláštním brevem všem kostelům a klášterům, přece nenabylo rozšíření. Pouze zavedeno bylo v Rímé, v papežském státu a v Preneste.
Marně toužila Apoštolská Stolice po zvelebení a jednotě zpěvu liturgického. Nastal připravovaný úpadek nejen v chorálu, ale v každém oboru chrámového zpěvu, jenž potrval od XVI. stol. až do roku 1830.
(Pokračování.)

O průvodu chorálu.
Proslovil hři Cyrillských exerciciích v Hořících ředitel František Jirásek. (Y,,kračování.)

Těžko vyhnouti se polemice s antagonisty ryze církevní hudby, kteříž slovem, písmem i skutky podkopati se snaží hlavní sloupy její, t. j. chorál a sloh Palestrinův, a na místo jejich usaditi hledí hypersensitivni chromatiku moderní opery, v které spatřujeme nejhrozivější nebezpečí od starého šlendriánu, copové ariosity, frivolity a orcliestrálního bombastu očištěné liturgické hudby.

Oproti těmto výtkám, chromatickénnt a dissonantnímu živlu právě činěným dlužno poznamenati, že neodsuzuje se tu a tam do jinalz velebně nesoucí se diatonické skladby neb předehry vtrousená harmonie cizoškalná neb i vzdálenější modulace -- a nesmí se výtce té rozuměti v tom smyslu, jakoby pouhou harmonickou pestrostí pravý výraz církevní hudby mo111 býti alterován. Chro-