--74

jeho otec c e l é Graduale byl opravil, a proto zrušila S. R. C. dekretem ze dne 2. července 1599 smlouvu uzavřenou mezi zástupcem tiskárny Raimondim a dědicem Palestrinovým, Hyginem. Tím Raimondi dosáhl svého cíle, byl zbaven zaplatiti ohromné množství peněz na tehdejší poměry a rukopis mohl vrátiti. Také Cino, advokát Hyginův by1 r. 1602 vyzván, aby zpět přijal rukopis a přijetí potvrdil kvitancí. Ale Ciuo ho nepřijal, a proto byl dán jako všecliny věci,
o nichž spor nebyl dokončen, na rozkaz auditora S. R. C. ad m o n t e m Piet a-t i s.':) Po tomto rozhodnutí S. R. C. od-stěhoval se Hyginus do Yreneste, rodiště svého otce; po smrti své choti r. 1600 stal se knězem a jako kanovník zemřel r. 1610.
Po smrti Hyginově pokračoval Raimondi v právním procesu o rukopis Graduale Rcmanum. Muž, kterému měl dle smlouvy vyplatiti 2105 skudův, byl mrtev, a proto směle obnovil spor, obrátil se přímo na papeže P a v l a V. a na něm vymohl, že praefekt S. R. C., kardinál d e 1 M o n t e, uložil dvěma členiim šestičlenné komisse pro reformu chorálu, totiž Felixu Aneriovi a Františku S u r i a n o v i opraviti vytýkané chyby v Sanctuariu a v celém Graduale upraviti text, aby souhlasil s textem missálovým znova emendovaným r. 1604 na rozkaz papeže Klementa VIII. Mimo to obdržel papežským brevem z r. 1608 »privilegium imprimendi libro-rum Cantus firmi«, právo k tisku rukopisu. Roku 1614 vyšel d11 i. a následujícího roku 1615 dotištěn díl II.
Poněvadž přijaty byly oba dily od S. R. C. za knihy liturgické, bylo vynecháno jméno jejich opravce Yalestriny, i korrektorův jména Aneriovo a Surianovo, a dílo nadepsáno: »G r a d u a l e de Tempore (Vol. I) et de Sanctis (Vol. II) juxta Ritum Sacrosanctae Romanae Ecclesiae cum cantu Pauli V. Pont. Max. jussu reformato. Romae. Ex Typogra‑
p h i a M e d i c a e a. 1VTDCXI V. et MDCXV.
Tímto medicejským vydáním zkrácených melodií byla dána Apoštolskou Stolicí norma pro concentus při mši sv. Zbývalo opraviti accentus a concentus
*) 1\Ions Pietatis = hora milosrdenství byla římskou půjčovnou, která byla papežem Klimentem VIII, určena i k uložení předmětů, o které se strany přely, a to do té doby, dokud se ne-vyrovnaly.

při ostatních liturgických úkonech. Úlohy této podjal se na rozkaz papežů Řehoře XIII. a Sixta V. kněz Jan Gu i-d e t t i, žák Palestrinův. Roku 1582 vydal Directorium chori, r. 1587 Cantus officii hebdomadis majoris aroku 1588 Praefationes in cantu firmo dle nově upraveného textu missálovélio z rozkazu papeže Sixta V.
Oprava všech chorálních knih záležela hlavně ve zkrácení dlouhých jubilac a byla v tomto smyslu provedena ku všeobecnému přání a za souhlasu tehdejšího hudebního světa. Důvody, které přimlouvají se za krácení jubilac, jsou tyto :
1.	Nelze dokázati z nedostatku rukopisných památek od století VII. až IX., že již původní zpěv Rehořův, uložený ve ztraceném Antifonáři, byl ozdoben bohatou melismatikou. Spíše jest pravdě podobno, že by1 syllabicicý, v němž jedné slabice odpovídala jedna neb velmi málo not, poněvadž by1 určen nejen pro vy-školené zpěváky, ale i pro věřící lid. Roztálilé jubilace přidány byly k jednoduchým melodiím chorálovým asi v dobách pozdějších, ve století X. a XL, od umělých zpěváků, aby na nich se mohli pochlubiti svojí zpěvní technilcou. Kdo by snažil se tedy dlouhé jubilace z chorálu odstraniti, nechtěl by nic jiného, než nabýti původních j e d n o d u c h ý c h melodií řehořslcýcll.
Někteří historikové hudební, jako G e v a e r t, H o u d a r d, naprosto popírají zásluh papeže Rehoře Vel. (5go—604) 0 opravu chorálu; pak by zase bezdůvodna byla snaha po zachování původ-Illch melodií chorálu ř e h o ř s k é h o!
l,Ielodie Řehořovy změněny byly již za 80 let po jeho smrti. Dle slov brevíře IV. lekce ze svátku sv. I.va II.: »Ipse enim sacros Hymnos et Psalmos in Ecclesia ad concentum meliorem reduxit« poznáváme, že zlepšení chorálu Řehořova vykonal sám papež Lev II.
J. N. Ahle uvádí z pramenu: Magna bibliotheca veterum Patrum et antiquorum Scriptorum eccl. A Margarino de la Bigne. Tom. XIV., str. 228., že papež Miku 1 á š III. odstranil kolem r. 1277 z kostelů římských padesát starých antifonářů, graduálií, missálů a jiných knih a zavedl knihy a brevíře »f r a t r u m m i-n o ru m«, jejichž řád též potvrdil, od které doby v Římě všechny knihy jsou nové a františkánské. Tedy opět změna ve stol. XII1.