-55‑

cielní, jež týkala by se důstojné oslavy bolioslužby a příhodného způsobu zpěvu a chování se na kůru. (Cetera, quae ad debitum iu divinis officiis regimen speetant, deque congrua in his canendi seu modulandi ratione, de certa lege in choro conveniendi et permanendi ... synodus p r o v i n c i a l i s pro cuiusque provinciae utilitate et moribus, certano cuique formulam praescribet.) Le však tímto ustanovením není koncilům provinciálním dáno právo snad měniti text liturgický anebo zpěv (cantus firmus), nebo snad určovati, co se má zpívati a co ne, to patrno z rubrik a nařízení sv. kongregace ritů.
4.	A dále čteme tamtéž: »Interea vero 1?piscopus non minus quam cum cluobus canonicis, quorum unus ab l?piscopo, alter a Capitulo eligatur, in iis quae expedice videbuntur, poterit providere. (Mezi tím však může biskup nejméně se dvěma kanovníky, z nichž si jednoho volí sám, druhého kapitula, starati se o přípaclná nařízení.)
Kromě toho ustanoveno v témž sezení XX1V. c. 12., aby ti, kteří se scházejí do choru k recitování brevíře, c11válili jméno Boží zpívajíce hymny a cantica uctivě (reverenter), zřetelně (distincto), tolik jako srozumitelně a pomalu, a devote (pokorně).
Po ukončení sněmu ustanovena 2. zá i-í 1564 komise kardinálu, jíž dána piná moc uvésti v život ustanovení dekretů tridentských a to nejprve v Rímě (super executione et observantia s. Concilii Tridentiui). Sv. Karel Boromejský a Vitellozo měli pečovati o šetření nařízení, jež vyneslo Tridentinum o hudbě chrámové.') Komise tato, k níž pi•ibráni také členové papežského sboru zpěváckého, chtíc učiniti pi-itrž dosavadním nešvarům ustanovila:
i. Do textu mší sv. a mottet nesmí se vkládati text cizí;
2.	vyloučeny jsou skladby, jejichž thema jest profanní píseti;
textu i při skladbách kontrapunktických at jest vždy dobne rozuměti.
A hapeluil:u Animuciovi a hlavně Petru Aloisu Yalestrinovi *) bylo uloženo,
*) Jos. Baini: IVTemorie storico critiche della vita e delle opere di Giov. Pierlugi da Palestrina, Romae 1828. Německy: Kandler, Vídeň 1834.
*) Giovani Picrhtígi, dle svého rodiště nazvaný Palestrina (Praenestinus) narodil se, jak Habrl má za to, r. 1526. Umění hudebnímu učil se v lZímě u Goudime]a. R. 1544 stal se varhaníkem v rodišti

aby složili nějakou skladbu, jež by od-povídala požadavkům komisí vysloveným. Dovedou-li uložený úleol, bude zpěv polyphonní ponechán, nedovedou-li, budiž z papežské kaple úpině vyloučen. Palestrina složil tři mše, z nichž známá pod jménem »Papae Marcelli,< došla schválení a obzvláštního obdivu samého papeže Pia IV., požadavkůtct všem učinila
zadost a zachránila pro bohoslužbu zpěv figurovaný.
Jest známo, že 11larcello Cervino, pozdější jen 21 dní panující papež Marcellus byl sice příznivcem Yalestrinovým, ale zdali Palestrina zmíněnou mši skutečně Marcellovi dedikoval, jest nejisto. Zdá se proti tomu mluviti Rodota v komentáři k F,ucyklice Benedikta XIV. »Anuus qui«, str. 95, kde děje se zmínka, že ne Marcellovi, ale papeži Pavlu IV.
(1555—1559) ji Palestrina věnoval. Než tato nejistota ceny mše nemění. Kromě
jmenovaných mší složil P. ohromné množství skladeb všeho druhu, jež dosud ni-kdo nepředstihl, a z nichž i Richard Wagner nestyděl se vypůjčiti si některé do své transcendentální hudby. (»Stabat Mater« ve »Valkúre«). Ohromnou činnost Y. možno posouditi z toho, že bylo zapotřebí 33 velkých svazků, aby byla jeho všechna díla vydána tiskem (redakcí dra Fr. Haberle u Breitkopfa a Hártla v Lipsku). Ovšem dokázal nejnověji Dr. Haberl na základě koupeného manuscriptu, že 27 responsorií sv. týdne, mezi nimiž jsou i I'alestrinova slavná »Improperia«, Palestrina vůbec nesložil a že původcem jejich jest řeclitel Kremonslcéllo kůru Marcantonio Ingegneri. (Fliegende Blátter fůr Kirchenmusilc, 1397.) Než ani tento důkaz neumenšuje slávu Palestrinovu a navždy pravdiva zůstanou o něm vrytá na náhrobku jelio
slova: »J. P. Palestrina, princeps musicae« (kníže hudby).
(Pokračování.)
svém, r. 1551 řiditelem kůru sv.-Petrského v ÍZímě. Na základě první své skladby (svazelz čtyř- a pětihlasých mší) přijat byl za člena papežského sboru zpěváckého. Poněvadž však mohli býti v tomto kollegiu jen osoby svobodné, byl Pierluigi pro-puštěn r. 7555 a obdržel 6 skudů měsíčně výslužného. Na to jest 6 let řiditelem kůru Lateránskčho, od r. 1561—15,1 řídí kůr v kostele St. Maria Maggiore — a r. 1571 vrací se po smrti Animuciově opět ke sv. Petru, kdež působí až do své smrti r. 1594 (2. února). Za činnost jeho Bůh odměnil jej krásnou smrtí — připravuje se 3 dni na smrt umírá v náručí světce sv. Filipa tierejského.