— 54 .

(chlapeckému lilasu), který také měl své samostatné vedení hlasové, přidati zálclad celé skladby, b a s i s čili b a s s, a z počátku a olctávu vyšší alt = vocem altam. Vox alta = alt má zde dvojí význam: 1, hlas vysoký oproti bassu, a a.lilas hluboký oproti vysokému diskantu.
Perioda pak umělého kontrapunktu (contrapunctus artificiosus) začíná ve století XV. Nizozemec Vilhelm Důfay (i 1478) jest zakladatelem školy nizozemské, jež ve skladbách nástupců Důfayových Ocicenheima, Josquina de Prés, \Villaerta, Orlando Lasso (1532—1594) a j. se proslavila naprosto přesným za-chováváním pravidel o kontrapunktu. Než pozdější zástupcově školy nizozeinské v teclinice kontrapunktu šli až do krajnosti, kontrapunkt nebyl více prostředkem k vyjádření myšlének hudebních, ale posledním cílem, jemuž se obětovalo vše, i text. Uvádím s Kothem jen některé výstřelky. Tak skládány kánonové hádan]cy, v nichž dobu nastupování jednotlivých hlasů luštiti měli teprvé zpěváci. "Také složena mše, při níž místo klíčů byla znamení otázky. K těmto kuriositám patří i liudební kus, jehož první hlas zpíval »Ave regina-<, druhý »Regina coeli<<, třetí »Alma mater« a čtvrtý »lnviolata« ... Jak při kontrapunktickém složení jednotlivých hlasů těmto textům bylo rozuměti, představí si i každý laik v umění hudebním.
Když míra necírkevnosti ve zpěvu figurovaném byla dovršena a chorál stá-val se popelkou čím dále tím více, po-važoval papež Yius IV. (1559—1565) a koncil "Tridentský (1545—1563) za po-vinnost zpěv kostelní uvésti v lepší koleje. Jak dí Ludvík Gressolius v mystagogu, nazýval Pius IV. mensurovaný zpěv »murmurationes delicatae (delikátní muinlanice) et frequentamenta inania vocabulorum, e quibus fructus ad pietatem nullus colligeretur« (z nichž neplyne žádného ovoce pro zbožnost). A poněvadž zpěv mensurální skutečně nebyl ničím jiným než »murmurationes«, chtěli papež a s ním někteří otcové v Tridentu shromáždění dne 11. září 1561 před sezením XXIl., aby zpěv ten úpině byl z chrámu vyloučen a ponechán pouze gregorianský chorál (ut cantus musicus ab ecclesiis) omnino tolleretur, nec nisi Gregorianus canendi modus in ipsis retineretur).
O tomto úmyslu dozvěděl se císař Ferdinand I. dopisem Palaviciniho. Yíšet Palavicini : <>Ubi interdicebatur mollior

harmonia (kde zahazoval se zpěv měkčí) a připojuje sám k císaři prosbu: ne cantus, quem figuratum appellant, excludiretur, cum saepe sensum pietatis excitet« (aby nebyl vylučován zpěv, jenž zove se figurovaný, jenž často vzbuzuje zbožnost). A proto, jak vypravuje Grancolas ve svém komentáři histor. in brev. rom.: »Ferdinand Imperator intercessit, ne Patres Tridentini musicam ex templis exturbarent.« (Císař Ferdinand přimlouval se, aby otcové tridentinští zpěv figurovaný z chrámů nevylučovali.) Na základě této intervence císařovy se uradili otcové, vidouce, že by zrušením zpěvu figurovaného se otevřel přístup k četným zmatkům, zpěv figurovaný v kostelích ponechati, ale p ř í s l u š n ý m i o p r avami uvésti jej na cestu zbožnosti a důstojnosti.*)
Výsledkem pak této úrady otctiiv byla následující ustanovení:
I. V sezení XX11. c. I. dne 17, září 1562 (de observandis et evitandis in celebratione missae) se nařizuje zcela povšecilně : »Ab ecclesiis vero musicas eas, ubi sive organo sivc cantu 1 a s c i v u m aut i m p u r u m aliquid miscetur, ... arceant, ut domus Dei vece domus orationis esse videatur ac dici possit.« Ceshy : Necht se vyloučí z chrámu hudba, již bud zpěvem nebo varhanami jest přimíseno bud něco lehkovážného a nečistého, aby dům Boží domem modlitby býti se zdál a mohl nazván býti.
2.	V sezení XXIII. c. 18. (de reformatione) položen důraz na to, aby v biskupských seminářích chlapeckých učilo se zpěvu církevnímu, to jest chorálu řehořskému cantus computi ecclesiastici ... disciplinam discent) a to proto, poněvadž za starších dob clilapecké semináře nebyly nic jinélio než školy pěvecké a a chovancům bylo zpívati v kostelích, k nimž náleželi. Chtěl tedy koncil tridentský právem, aby vedle jiných pře(-lmětů učilo se též zpěvu církevnímu.
V sezení XXIV. C. 12, dne 11. prosince 1563 naiizuje koncil trideutslcý sněmiim provinciálním, aby přede-psaly lc užitku a přiměřeně zvykům té oné provincie pi-imeřeuá pravidla s p e‑
*) Cum autem recte adimadvertissent, per hujus novitatem iunumeris quaerelis et perturbationibus aditum apertum iri, hoc denique captum fuisse, non ut musici cantus in ecclesiis prohibcrentur, sed ut certis propositis regulis ad pietatis et gravitatis nonnam reformarentur. — Gerbert IL, 1,. 334 seq.