— 41 —

Spíše se zdá, že ve IV. stol. za papeže Damasa vynalezené p n e u m a t i c ]: é varliany počínali stavěti v kostelích, ale ne proto, aby provázeli zpěv dle našeho způsobu harmonisovanými akordy, nýbrž aby udali jimi výši intonace a nejvýše aby provázeli zpěv v oktávách (unisono) anebo ve quintách.
Jestliže tedy neměli clo IV. stol. průvodu varhan, tím méně mohli užívati průvodu nástrojů jiných.
Tolik lze říci asi o zpěvech společné liturgie apoštolské. Jestliže zpěvy v do-bácli prvotních zachovávaly j al:ous tal:ous jednotu, šířením církve do všecli končin země jednotu tuto znenáhla ztrácely, a ve IV. století jeví se již dosti značné rozdíly ve zpěvícll liturgie římské, upravené jedním papežem té doby, gallikansl:é, liturgie syrské, založené sv. Basilem, alexandrinské sv. Chrysostomem, a mi-lánské, jejíž původcem jest sv. Ambrož. K těmto liturgiím ve století VII, při-stoupila ve Spanělích liturgie mosarabicl:á, upravená sv. Isidorem sevillským a Lugeniem Toledským, jejíž zpěv ovšem od zpěvu jmenovaných liturgií se lišil.
Ač rozdíly ve zpěvu jsou dosti pa-trny, přece ve všech liturgiích lze pozorovati týž zál:lad, tytéž zái:ladní formy. Rozdíly jsou jen v jednotlivostech. Pro chorál římský má význam jedině liturgie milánská, a proto jen o ni učiním zmínku.
Důležitost její vyplývá ze slov Amb. Kienle: »Milánská církev měla své liturgické zvláštnosti a její zpěv pod jménem sv. Ambrože nejen po celé Italii, ale i v samém Rímě, a pozdější zpěv gregorianský není ničím jiným než resultátem dle určítých pravidel opravenélio zpěvu Ambrožova.« Důležitým je tedy zpěv \mbrožův proto, poněvadž na jelio zálaadě provedena byla oprava zpěvu sv. Rehořem Vel.
Jal: již řečeno, zakladatelem liturgie milánské jest sv. Ambrož, nar. 34u, biskupem milánským od r. J74 až do své smrti r. 397. Letos slavíme patnáctistyletou památku jeho smrti.
O zpěv liturgický má sv. Ambrož zásluhy tyto :
t. Místo prostinkých, v pouze složenýcli w2xš ; ve~v.xzc cxi zavedl na východě užívané hymny. 'Tyto přinesl z východu na západ vlastně již sv. Hilarius Yiktavský ('i 379) a také sám některé skládal (» Beata nobis gau(Jia«), avšak lepé formy a rozšíření dostalo se jim teprve sv. Ambrožem. Sv. Augustin (Conf. lib, 9,

cap. 7) píše : »Ariáusl:ý dvůr v Miláně dal sv. Ambrože s jeho věrnými r. 355 zavříti ve svatém týdnu do basiliky, poněvadž ji nechtěl vydati Ariáuům. A sv. Ambrož učil ve vězení své věrné zpívat hymny, jež sám složil a jež brzy došly obliby jak u vrstevníků, tal: i u pozdějších, takže bylo zvyl:em nazývati ambrosiansl:ými hymny všechny, jež podobny byly hymnům sv. Ambrože. Proto také je těžko z hymnů tak zv. ambrosianských nalézti hymny sv. Ambrožem skutečně složené.« Hymny ambrosiauské měly rár, metrický, a poněvadž je zpívaly velké zástupy lidstva, měla každá slabika jedinou notu a žádných neum, jež těžko by se byly zpívaly stejnoměrně od zástupů shromážděných třebas pod širým nebem.
2. DIimo hymny obohatil liturgii zpěvem antifonickým, o čemž již byla zmínka učiněna.
' e by, jal: i Skuherský tvrdí, sv. Au1-bro2 byl vynalezl ětyry toniny authenticl:é a že by v nicli vědomě skládal zpěvy, nelze považovati za historickou pravdu. Pravdivosti télio liypotllesy by pouze nasvědčovaly autifony ambrosiaus]:él10 psalteria, v němž melodie nepře-sahují quinty; avšak jest nám zase uvážiti, že vynalezení toniu nemiiže býti výmyslem jednotlivce, nýbrž výsledkem abstrakce již existujících zpěvů. A pal: orientálci již mají ve svých zpěvícli pa-trnou toninu autbenticl:ou a plagální, a tvrdí, že původcem oné jest David, této Salamoun. Komu tedy věřiti?
Jisto jest jen to, že ambrosianský zpěv ve stavbě melodií a v principu Iytlimu neliší se mnoho od pozdějšílio gregoriauského. Možno, že některé zpěvy kromě hymnů měly bohatší a delší jubilace. Tal: uvádí Dr. Wagner v- » Linfůhrungen in die greg. Melodien« dle rukopisu z XI. stol. ambrosiauské Alleluja, jehož melisnia má igo a jiné 237 not. Ale rukopis teprve z M. stol. není na-prostou zárukou, že by ono Alleluja po-cházelo skutečně z liturgie ambrosianslcé.
' e by však ambrosiauský zpěv měl onu zpitvořenou formu, jíž užívají ně-kteří naši páni duchovní při mši sv. a kterou za pravý zpěv Ambrožův vyhlašují, jest osudnou mýlkou a jest na čase, aby dílo tak velikého mistra nebylo podobnými stvůrami zuesvěcováno. Jestliže již někdo chce poznati pravé melodie milánské liturgie, l:terýcli ovšem v prali u nás užívati se nesolí, at všimne si