-40

Zkrátka řečeno:
Poněvadž prvokřestané byli původně židé aneb pohané a poněvadž si nelze mysliti, že by při přestoupení na křestanství naprosto zanechali svých z mládí naučených tradic zpěvních, odpovídáme zcela s přesvědčením k otázce prvé: »jakélio původu jest zpěv prvok ř e s t a n ii- slovy znamenitého historika, Lecha V. Ainbrose, (professora hudby na konservatoi-i pražské, a od r. 1872 učitele korunního prince Rudolfa aprofessura l:onservatoře vídeňské) následovně : »Hned v počátcích dob křestanských vidíme, jak elementy z P a 1 e s t i n y a H e 1-1 a d y jako dva proudy se spojují. Z hebrejské hudby vzala liuclba křesfanslcá nádech posvátnosti, z hudebního pak umění Reků vnější formu a ušleclitilost,,') A na základech těchto vvtvořilo lcřestanství během desíti století zcela samo-statně, dle své individuality zpěv pozoruhociné jednoty, piný života, jednoduchý a vznešený zároveň.
2.	Kotázce: »při jakých pi#{1ežitostech zpívali prvokřestané,« odpovídám: při nejsv. Oběti, při kanonických hodinkách, ke kterým scházeli se za dne i noci, a při t. zv. á jx–~xí t, j. hodech lásky, pi-i nichž chudí církve dostávali společně potřebných pokrmu.
3.	A jaké zpěvy zpívali první k ř- e s t a n é? V prvé řadě perly starozákonní poesie lyrické, žalmy, a tak zv. cautica, starozálconni pisně, jako lia pi•. vítězný zpěv 1 0jžíšův : »Cantemus Do-mino ...«, Zacliariášúv : »Benedictus Do-minus Deus Israel...«; kromě starozákonních zpěvu rozléhal se katakombami zpěv novozákonních evangelii, zpěv celebrantův při nejsv. oběti; a tak zvané ;wsvux~~i2í duchovní písničky, o nichž též sv. Pavel činí zmínku, a jež nebyly nic jiného než improvisace na základě okamžitého nadšení a iiidivi(-luelnílio na-dání básnického jednotlivce. Byly, tehdy tím, čím nám jsou písně národní, a na jejicli záklaclě pracovány byly později hymny metrické, písně to již umělé.
Kdo zpíval v prvních dobách křestanských?
cr) Celebrant od oltáře, diaconus a lector, později též subdiaconus bud též od oltáře aneb z ambony.
Pozoruhodno jest, Le jáhen v prvniclt stoletích až do Řehoře Vel. zpíval z ambony při mši sv. »graduale«, celebrant
*) Geschichte der 1\Iusik, L, 407.

zpěvu naslouchal, nekonaje žádných akcí, jako nyní při zpěvu evangelia ve mši slavné.
Kniha, ze které graduale se zpívalo, Cantatorium zvaná, pati-i 1: nejstarším knihám liturgickým. Od dob Reho~ových zpíval graduale lector. Připomínám to proto, poněvadž nyní graduale vážnosti té pozbylo. Obligátní »Ave Maria« aneb pouhá lira na varhany zastupuji bohatý a vznešený zpěv chorálního graduale.
"Zpěv služebníků oltáře nazýval se a c c e u t u s (cantus ad populum).
b) Kromě celebranta a kléru posluhujícího u oltáře zpívali psalmistae čili cantores, zvláštní to sbor zpěvál; ů cvičených, kteří umístěni byli blíže oltáře v choru. Proto nazývali se též souborně cliorem.
cJ S tímto cliorem zpíval někdy i lid, a to na východě častěji a více než na západě. Způsob, jakým lid účastnil se bohoslužebného zpěvu, byl trojí:
7) responsorický; lid odpovídal na zpěvy celebrantovy a choru;
~ 1 ) i n d i r e c t u m; lid zpíval žalm od začátku až do honce bez jalcéholcoliv opakován{ a vkládání textu cizího ;
T) antifonický; po jednotlivých verších žalmu nebo cautica, které přcdnášel chor, vkládal lid zvláštní refrén, zvaný antifona (protihlas). Tento způsob povstal v Antiochii za biskupa Leontia (344–357), v 1\Iiláně zaveden r. 387 sv. Ambrožem a za papeže Celestina (422 až 432) pi&cšcI do liturgie i nisl:é. Zpěv lidu a sboru cvičenýcli zpěváků nazýván byl concentus.
5.	V jaké řeči byly zpěvy li-t u r g i c k é? `" dobách prvotních užívalo se vedle latiny též řečtiny; ano latina teprve ve věcích pozdějšícli nabyla nad řečtinou převahy. Vždyt známo jest, že i ve středověku, a to nejen v Rímě, ale i v Gallii a Anglii některé části zpívaly se v obojím jazyku, iccicém i latinském, a stopy řečtiny dosud máme v Improperiích na Velký pátek a Kyric eleison při mši sv.``
Hudbou nástrojnou zpěv provázen nebyl nikcly v prvních dobách církve katolické. První křestané sice znali h y-d r a u 1 i c k é (vodní) v a r h a n y, jicliž Rekové a Rímané ulívali již ve Ii. stol. pí- e d Kr.,' * 1 ale že by je byly zavedly v katakombách, není známo.
*) Thalhofer, Liturgie, L, 399.
**) Ambros, Geschichte cler 1\Iusik, B. L, S. 489.