— 38

Pro liturgicky zřízený obor kleriku platí ustanovení Kniskéllo Directorium chori, aby zpěvy o dnech feriáltiích a svátcích simplex od jednoho, o dnech semiduplex a nedělích od dvou, o velkých svátcích, možno-li, od čtyř zpěváků byly zanotovány.
N á p ě v y ordinaria jsou v gradualu

pro určité cíny ustanoveny. Kromě tolio jest předpis, aby se ordinaria de Beata 1i2ívalo mimo svátky Mariánské v čase vánočním (clo "Zjevení Páně) a v oktávě Božího Těla; vůbec, kdykoliv se zpívá praeface de Nativitate (o narození Páně ).
(Pola•ačování.)

Základní rysy o historii hudby chrámové, zvláště chorálu od prvních dob křesYanských až po dobu dnešní.
Přednesl na Ix. exerciciích Cyrillslcých v Praze Dobroslav Orel, vicerektor v IIradci Král.

Je-li mým úkolem nastíniti základní rysy historie liudby církevní vůbec a chorálu zvláště, jest nutno, abycli předem objasnil, které druhy zpěvu kromě chorálu k přesné hudbě církevní náležejí, abych je clefinoval, a určitě se vyslovil,
o kterých druzích mluviti chci.
Druhy zpěvu církevního jsou tyto: i.rythmickýamensurálni.Ry-thmickým zpěvem ve vlastním slova smyslu jest »c h o r á 1 ř í m s k ý«. — Mensurální zpěv rozděluje se na j e d n o h l a s ý a v í c e li 1 a s ý; tento pak. může míti formu li omopli oli ie a nebo polyp li opic.
Kímský chorál jest úřední zpěv církve katolické, jehož melodie složeny jsou jednohlasně v toninách diatonicly'cli, sice bez určitého trvání (incerti valoris), ale v určiténi rythmu.
Homophonie jest vícehlas, jehož základní melodii umístěnou v hlase jednom doprovázejí dle pravidel harmonických hlasy ostatní, neobsahující zvláštní hudební myšlénky.
Polyplionie jest také vicehlasý zpěv, v němí však ne jeden hlas, ale každý z hlasů zpěvných má svou vlastní, na druhém hlasu nezávislou hudební myšlénku, svoji melodii; tyto pak melodie jsou tak uměle spojeny, že tvoří krásný, harmonický celek.
Definovati zpěv jednohlasý jest zbytečno; jen zmíniti se jest, že zpěv jednohlasý i tehdy zůstává jednohlasým, když jest provázen jakoukoliv hudbou uástrojnou.
Po výtce církevním zpěvem jest ovšem římský čili gregorianslcý chorál Kromě chorálu váží si církev zvláště p o 1 y‑
p li o n i e, a v polyplionii největší pi-ednost dává slohu Palestrinovu. Homophonie pak a zpěvu jednohlasého nikdy

nezavrhuje, jestliže po stránce hudební a testové shoduje se s duchem církevníni. Každý z těchto druhů zpěvu círleevního může býti provázen bud lirou na varhany, anebo na nástroje smykací a dechové; v druliém případě nazývá se pak zpěvem instrumentálním, který církev pouze v kostelích pi-ipoušYí, a nikcly nezavádí, kde ho nebylo.
Předmětem pak následujícílio pojednání bude především a v prvé řadě chorál řimsicý; ze zpěvu mensurovaného čili figurálního zajímati nás bude nejvíce polyphonie, a o zpěvu instumenYáluím se zmíníme potud, pokud souvisí s historií chorálu.
holilo tedy bylo nutno říci předem, aby každý běžným pojmitm rozuměl, a věděl, oč jde v těch základních rysecli historie církevního zpěvu.
Jako v dějiuácli každého umění, talc i v dějinách umění hudebního, zvláště v dějinách zpěvu církevního lze pozorovati jednotlivé doby, dobu počátečního vývoje, dobu rozvoje a vrcholu, dobu úpadku, dobu obnovy.
1. Dobu počátečního vývoje círloevní~ro zpěvu klademe s A. Kien12m (Choralscliule, str, irS) do prvních šesti sto-letí křestansleýcli, včetně až cio času pap. Řehoře Vel. (-1- 604).
II. Doba rozvoje a vrcliolu chorálu (od r. 600—1600) má tři období. Prvé období (600—i000) značí pro chorál Řehořův rozšíření po celém světě lcřesfausloém; v druhém období sliledáváme se s novými plody lituratuiy chorální (i000 až 1300); a znamením období třetího 0300--1600 Incl. Palestrina) jest zanedbávání chorálu a rozkvět poiyphonie.
111. Doba úpadku círk. zpěvu trvala v stol, N.VlI. a. NVIII.