— 37 —

hle, kterýž snímá hřích světa!« (Jan t, 29). Sv. Petr Píše: »Vězte, že ne porušitelnými věcmi, zlatem nebo stříbrem vykoupeni jste, nýbrž drahou krví Krista, jakožto Beránka nevinného a neposkvruěnélto (t. Petr i, 1S, 19); a sv. Pavel: »Nebo beránek náš velikonoční obětován jest Kristus,. (1. hor. 5, 7).
A jalo ve sv. pismě jest Beráuelc Boží stálým znalcem Krista, a jako nebeštané bez přestání ,Beránka<, velebí, talc miluje to také církev, jednoduchým dojemným zpusobem Ježíše Krista jako Beránka Božího vzývati. Po všecka sto-letí zní v její mešním obřadě stále a stále vroucí voláni k božskému obětnímu Beránku, jenž hi-íchy světa vzal na se a s nás sisal. Kdykoliv podává věřícím Tělo Páně, činí je pozorny slovy Jana Ki•titele : »Ecce Agcus Dei, ecce qui tollit peccata mundi !« >,l;jltle Beránel: Boží, ]stery snímá hříchy světa!~< —jal: vzácný a milosti piný jest tento nebeský pokrm; a litanie uzavírá slavnostním voláním k Beránku Božímu, aby, nám odpustil, nás uslyšel a nad námi se smiloval. (Gihr.)
Velmi krásně mluví o »Agens Dei« při mši svaté Ludvík de Ponte : »Tato modlitba jest pina nábožnosti a p~ipravuje ke sv. přijímání. Právem mají ji také přítomní Hkati pro své duchovní přijimání. Mají vzbuditi vírat viiči té pravdě, že ten, jenž jest přítomen na oltái-i, jest opravdu Beránek Boží a Syn živého Ilona, Beránek, jehož tělem a krví se živíme, jehož vinou, to jest jeho láskou, se odíváme, jehož nebeskému Otci sta smířeni obětujeme; nebol jest týž, jenž se obětoval nebeskému Otci na kříži za ltříclty světa a tento úřacl navždy pro sebe si zustavil. Lacltovává tichost Berául:ovu, aby nám dodal mysli vyprositi si od něho milosrdenství a pokoje. Třil:ráte pal: se tato prosba opakuje, abychom poznali, jal: usilovně musíme si u Boha počínati, chceme-li od něho něčeho closáhuouti.«
Vzýváme tedy při mši svaté pini pokory a vroucnosti Beránka Božího, Krista, abychom nabyli nápině s m i-1 o vání a p o k o j e, a talc připraveni byli k přistoupení ke královské hostině Beránka. (Ad regias Agni dapes).
1'ři mši zádušní zní »Agnus Dei« poněkud jinak, a sice žádáme tu ocl božslcélto obětního Beránka ubohým sluším v očistci —pokoje« od jejich trápení '>věčného pokoje« v nebesích: »dona

eis requiem« —»clona eis requiem sempiternam«; »uděl jim pokoje« — »uděl jim pokoje věčného«.
Vzhledem k vroucímu obsahu »Aguus Dei« naputuje vroucnost modlitby tento zpěv. \I e l o d i e jest vždycky jednoduchá a opakuje se při jednotlivých dílech třikráte »Agnus Dei«.
Máme-li na mysli toto O r d i n a r i u m 1I i s a e se svými mnohými krásnými nápěvy, tu naputuje každého, jenž tyto poklady zná ze zkušenosti, hluboký bol, vzpomene-]i si, co na místě nich přišlo do našich kostelu. Jalcé požehnání rozlilo by se po lcřestanskýclt osadách, kdyby tyto zpěvy církve opět všude přišly 1: platnosti, kdyby se jim rozumělo, a kdyby ony opět svůj posvěcující vliv na duše činily ! hterá skladba mohla by liturgickou, často také hudební cenu těchto prastarých, posvátných melodií předstihnouti? K tomu jsou tak jednoduclty, prosty a snadny k zpívání! O bohatých melodiích gradualu mohlo by se říci že jsou příliš těžké, o Ordivarium missae nikoli.
Co se týče o r d i n a r i a, platí následující ustanoveni a obyčeje.
Kyrie, Gloria, Credo a Sanctus zpívají se střídavě od obou choru. Kyrie zanotuje jeden zpěvák, Gloria a Credo jenom celebrující kněz. Ku konci, pi-i Amen nebo v poslední větě, mohou se oba spory spojiti. S a n c t u s zanotuje jeden zpěvák. Jeden chor po-kračuje od druhého Sanctus až ke Sabaotlt, nebo zpívá jen druhé Sanctus, druhý chor třetí Sanctus s Dominus Deus Sabaoth. Při Hosanna mohou se oba chory spojiti. hněz nesmí počíti konsekraci pi•ecí ukončením zpěvu.
13 e c e d i c t u s zpívá se po pozdvihováni.
A g n u s ll e i zanotuje se tř ikráte a zpívá se od celého choru.
C r e d o nesmí se zkracovati, nýbrž má se celé zpívati, kněz nesmí ve mši svaté pokračovati, až je ukončeno. Při všech ostatcích zpěvech můře k usnadnění jeden zpěvák jednotlivé částky r e c i t ovati s pruvodem varhan. Recitaci lze tak zaříditi, že pi•i Kyrie a Gloria každou druhou větu recituje nebo zpívá jeden zpěvák, ostatní zpívá celý chor. Recitace má se díti srozumitelně, v tonu a v rythmu, který se hoclí k cellu. Pruvod varhan budiž klidný a necht se drží tonu recitace.