-36

se téhož dne slavil, zpívala Cyrillsl.á jed-nota 61i1. Palestrinovo »Tu es Petrus«, aby o slavnosti Cyrillské, jal. vhodno a slušno, ani kníže hudby církevní nescházel. Mše svatá skončila hymnem »Pange lingua« a »Genitori« od Hallera a »Tantum ergo« od \Viltbergra.
Po mši svaté odebrali se veškeří Cyrillisté opětně do dvorany Svatováclavské, kde host Brněnský, Dr. František F,hrmann, pojednal »o deklamaci chorálu, ostatního zpěvu latinského i česl.ého« s diil.ladností zkušeného hudebníka, jalo vedle přítomných též veškeré čtenářstvo »Cyrilla« se přesvědčilo, kde odborná přednáška již uvei-ejněna byla.
Závěrečné cvičeni konal redaktor. O exerciciích byly náležitě zastoupeny chorál i polyfonie. Při mši svaté v Lmausích, Introit, Graduale, Offertorium a Communio pi-i obou mších v kostele u Panny Marie Sněžné a u Křižovníků, částečně i pi-i nešporách zpíval se chorál, jejž prakticky cvičil s účastníky P. 1'aukner. Staroklasickou polyfonii za-stupoval Orlando de Lasso, Palestrina,

Pitoni, Cima a I-tt, novov~'ký směr Hudby církevní ukázalo několik čelných Cyrillistů českých: Křížkovský, Cainer, Syclira a Zelinka, a několik representantů cizích: AVitt, Piel a Haller. Soustavu novověkých varhan názorně vysvětlil Cainer. K dopinění a zaokrouhlení celku nesměl scházeti zpěv lidový. Vzorem písně české jsou Rorate. Za to pilinou zvolil redaktor ku cvičení Rorate pondělní, které před několika lety vydal správně nápěvem i textem. Předeslav stručný výklad o těchto vzácnýcli zpěvech českých cvičil s přítomnými několik chorálů na zpiisob antifon s písněmi se střídajícícli. Jelikož sbor skládal se vesměs zhudebníi.ů v krásu zpěvu lidového zasvěcených, vinila se prostorami dvorany staročeská píseň veleby uchvacující.
Velebnou písní českou skončily se deváté exercicie Cyrillské. V dojmu písně ze srdce českého vykvětlé poděkoval cvičitel jakožto předseda Obecné Jed-noty Cyrillské veškerým řečníl. m i cvičitelům, rozžehnav se s účastníky exercicií s pozdravem: »Na brzkou shledanou o desátýcli exerciciíchi Cyrillslcých !,<

O mešních zpěvech.
Píše P. Method Vojáček, O. S. B. (Pokračování.)

V. Agnus Dei.
Poslední částkou ordinaria jest A g n u s Dei. »Agnus Dei, qui tollis peccata mundi, miserere nobis. Agnus Dei, qui tollis peccata mundi, miserere nobis. Agnus Dei, qui tollis peccata mundi, dona nobis pacem.« Beránku Boží, jenž snímáš hřícliy světa, smiluj se nad námi! Beránku Boží, jenž snímáš hříchy světa, smiluj se nad námi! Beránku Boží, jenž snímáš hříchy světa, uděl nám pokoje!«
»Agnus Dei« byl píivodně asi zpěv z nábožnosti, který se zpíval před svatým pi-ijímáním nebo při něm, jako na příklad za naší doby »O salutaris hostia«; celebrující kněz se ho nemodlil. Papež Sergius I. (657—701) prý ustanovil, aby se zpíval pi•i lámání sv. liostie od kleru a lidu. Obsahuje vyznání vlastní nehodnosti a zároveň vroucí, láskypinou

touliu po největším projevu božího smilování, po milostném pi•íchodu knížete pokoje.
O b r a z b e r á n k a náleží mezi nejkrásnější obrazy, pod kterými clice vstoupiti božský Spasitel v e s v, p í s m ě ke bráně našeho srdce. Téměi- bezpočtukráte se-tkáváme se s tímto obrazem ve starém i novém zákoně. Již beránek, kterého obětoval Abel, jakož později židovský beránek velikonoční, byl předobrazením K r i s t a, pravého Beránka Božího. Vznešeny jsou obrazy Beránka ve zjevení sv. Jana. »Svíce jeho jest Beránek,« praví se o městě svatém; a o panicích: »Ti následuji Beránka, kamžkoli jde.« »Umyli roucha svá a zbílili je v krvi Beránkově.« »Blahoslavení, kteří 1. večeři svatby Beránkovy povoláni jsou.« Církev jest »chot Beránkova oblečená v kment sticvoucí a bílý« a t, d.
V novém zákoně užívá Jau Křtitel poprvé výrazu »Beránek Boží«: » E c c e Agnus Dei!« »Hle, Bcránek boží,