— 20 —

bycli se nezmínil zase o p s a 1 m o a o invokacicli v litaniích.
Nedá se upříti, že zpěv lidový je vy-chovávací činitel nad míru důležitý, že jerároveň prostředkem velemocným k udržování a osvěžováni ducha náboženského ve farnosti. 'Musíme si lio všímati a to tím horlivéji, čím více za našich casii slušný zpěv lidový viibec bývá od-strkován; musíme si ho všímati potud, aby byl skutečně zpěvem českým, v českém ducliu s pí-ízvulcem českým složen a zpíván.
Lid náš ráci zpívá žalmy, kdykoli se mu to povoluje při soukromé pobožnosti, jazykem českým. V žalmovém tonu zavádějí i »Té Bolia clivalíme<,. I jest dbáti toho, by tv žalmy a to »Tě Boha chválíme« bylo české: nesmí se tedy po latinsku zpívati
E
Tě Bo - ha chvá-lí - me Te De-um lan -da -mus
nýbrž po česlcu takto:

4 —o —~ '—•=0
Tě Bo - ha ohvá-lí - mc
je třeba i při č e s k ý c h žalmech dbáti intonace in pausa correpta jako:
Sl)a-siž, ú Pa - ne, lid svůj

a nrsnlí se zpívati :
Spa-siž, ú Pa - ne, lid svůj
Mimo to je dbáti i pi-i litaniích pravidla svrchu uvedenélio o slabice nepřízvučné následující po přízvučné -- takže je správno zpívati :
Sva - tý Fi - li - pe Sva - tý Fran-ti - šku Sva - tý Barabá - ši
Vůbec dbejme všude přízvuku našelia českého a budeme i ve chrámech české zpěvy zpívati česky.
Dospěl jsem ku konci své přednášky. 1 nemám než jedno slovo povzbuzení a to známé: l_pčvem k srdci, srdc e m k v 1 a s t i !I_pívejme tak, aby zpěv náš pronikal až lc srdci posluchačů našich!
Chceme-li však zpívati 1: s r d c i, musí s r d c e naše lnouti lc (Boliu, církvi a) v l a s t i. Jenom pěvec pějici ze srdce přeje k srdci.
Nuže snažme se, abychom pěli ze srdce : ze srdce láskou hořícího k Bohu, církvi a vlasti a pak clokáženle zpěvem svým, že i hudba církevní reformovaná přispívá měrou nemalou na osvěienou citu náboženského a tím právě vlasteneckélio, na vzbuzenou, osvěženou a udrženou lásky k Boliu, církvi a vlasti

O výchově mládeže hudební.
Píše Jan Ev. Zelinka. (Pokračování a dokončení.)

Kdyby ale si.utečně něco opravdu zralého, něco přirozeného krásna, něco více než pouhý pokus podán byl,*) něco, aby hudba církevní pp. soudců našich alespoň byla něčím více než 111 e dán í m e fe k t ů, pak rádi bycliom pi-iučili se a byli přesvědčeni, že cesta naše pochybenou jest. Dosud však něco podobného nevidíme, ba naopak onen kaceřovaný IZampis, pohaněný avšai: zbožný Molitor, Cainer a j. více řekli, než všiclini naši věhlasní soudcové dohromady až dosud dokázali.
*j Výminečnč Tre,,lerův op. 4., o němž v čísle 11. a 13. m. r. zmínka se děje, pak Steckerova mše slavnostní, hohnžel rovněž nepřístupná.

Spatřuje-li kdo vrchol dokonalosti v tom, když v hledání efektů tak daleko se kráčí, že třeba sopránu s -é, nebo když v inotettu harmonisována jest ve hlase středním piseň národní, tomu od~ povíme, že pravý umělec vládne prost~edky jednoduchými tak bezpečně, že účelu s\ ého dosáline. Příkladů neuvádím prozatím, poněvadž nikoho, kdo pracuje, odsuzovati není slušuo (jal: se to již jinde stalo.)
U tom, jakou liudba cirkeviií býti u1á, mluvilo se již mnolio, a všichni, ktei•í o tomto thematu přemýšleli přišli di•íve či později k cíli, že především ona hudba církevní pravou snouti má, která podob-