— IS —

Mlčky táhnou milliony hvězd po nebeské klenbě, avšak jejich mlčení není žádné mlčení. Jest přece 1<a2cié sdělení s duší mluvení, at přichází od vin zvukových nebo světelných. Nebesa, všecky tam nahoře svítící lrvězdy, otvírají svá světlá ústa a vypravují slávu Boha stvoi•itele. Den dni vypravuje slovo to a noc noci oznamuje to um ní. (Psallite).
Dojat byv krásou hvězdnatého nebe napsal veliký hvězdář Kepler na konci své kuihv o liarmonii světů tato nábožná slova: »Děkuj i ti, můj Bože a Yaue, že jsi mi dal tuto radost na svém stvoření, toto zanícení na dílech svých rukou! Já jsem oznámil slávu tvých děl lidem, jak dalece byl s to můj konečný ducli, aby pojal tvou nekonečnost. Jest-li jsem něco řekl, co by bylo tvé cti ne-hodno, rač mi to milostivě odpustiti!« A o slavném hvězdáři Newtonu se vy-pravuje, že při jméně »Bťih < vždycky z úctivosti smekl.
halcé země zvěstuje Boží slávu a v e 1 i k o s t. Hory a pahrbkové, stud-nice, moře i řeky, rostliny, živočichové ve vodách a ptáci ve vzduchu a všecky živé bytosti dobrořečí Pánu. (Chvalozpěv tří mlá(-Ienců). Sv. Antonín poustevník byv otázán, kterak může bez lenili tráviti čas ve své samotě, odpověděl: »Mám jednu knihu, která stále leží přede mnou otevřena. První list v této knize jest země se svými květinami, stromy, zvířaty všeho druhu, věru folium, bohatě popsané rozmanitými písmenami a znameními, svítícími body a čárkami. Druhý list jest moře ve své nesmírné velikosti a vznešenosti. Třetí list jest prostor vzduchový s hemžením života. Ctvrtý list jest nebe se svými livězdami.« A tak obracel listy Antonín ve knize světové a viděl a slyšel kráčeti Páua Boha ve pi•írodě. V pravdě, nebesa a země zvěstují velikost a slávu Boží.
Ale ještě více než stvoření činí to

v y koupen í. První verše vítězoslavného zpěvu, totiž »Sanctus«a»Pieni sunt« jsou hlasy andělů a týkají se tajemství božství. D r u h á však částka jest hlas lidí a týká se tajemství vtělení a po-zdravuje Spasitele, jenž se již brzy má na oltáři objeviti pod způsobou chleba, jásavým voláním: »H o s ann a i n e x c e lsís. Benedictus, q u i v e n i t in nomine Domini. Hosanna in excelsis. Hosanna na výsostecli. Požehnaný, jenž se béře ve jménu Páně. Hosanna na vysostecli!«
To byl triumfní zpěv, kterým pozdravovali zástupové Mcssiáše při jeho posledním slavném vjezdu do Jerusalema. Jest to děj na nejvýš tragický, vzpomeneme-li si na onen průvod od Bethafage přes lioru Olivetskou dolů cio Jerusalema a nahoru do clirámu ; kterak: celý národ metaje ratolesti a prozpěvuje Hosanna jde tomu vstříc, jehož nezná, ale jemuž brzy po té v neštastné zaslepenosti volá ,,L křižuj, ukřižuj ho !«
Kterak souvisí ona událost s naším zpěvem pči mši svatí:, není těžko říci. Jako tenkráte konal Pán slavný vjezd do Jerusalema, aby brzy na to jako obětní beránek na ki-íži vykrvácel, tal< sestupuje v málo okamžících s nebe na oltář, aby onu oběti nekrvavým způsobem obnovoval; a proto i my voláme: »Hosanna na výsostecli. Požehnaný, jenž se béi-e ve jménu Páně. Hosanna na výsostech!« A varhany hučí v mocných tonech, zvonky znějí, rozlehá se zpěv lidu.
Ježto S a n c t u s uzavírá praefaci, proto také n á p ě v jeho má přiléhati k nápěvu praeface ; to pozorujeme ob-zvláště při staré melodii feriální. Neméně krásně pojí se Sanctus při duech duplex; jest to nápěv nejvznešenějšího vzletu ; velikolepý ve svém pohybu., ale vyznívá jemně u svatém se klanění.
(Pokračování).

O deklamaci chorálu,
c>, ~ t <1 i li í li o	ii>«1s, < 11 c> i	~.
Přednesl na Ix. exerciciích Cyrillských v Praze Dr. Fr. Ehrmann, prefekt v bistr. sem. v Brně.
(Pokračováni a dokončení.)
Neméně důležito jest při cvičení melo- výslovnosti samohlásek a varovati před die spojené s textem dbáti řádné a čisté I všelikými přídavky k samohláskám; roz-