— 4 -‑

naší vděčnosti má tvořiti jedině nel:onečná a věčná láska a milosrduost našeho Bolta. Není žádného času, žádného místa a žádného poměru života, v němž by smělo zaniknouti díkůčiuění Bohu v našem srdci, ua našich rtech. Všude a Vždy máme Bohu děkovati, nejen za dnů dobrých, nýbrž i za zlých a v noci neštěstí, také v chatrči chudoby a na lůžku bolestí.
Jest to křestanům vlastni most také z toho děkovati, co pokládá s~ ět za ne-štěstí. Nebot děkovati Boliu z dobrodiní, to činí také pohan a žid; ale děkovati Bohu z trampot a utrpení, to jest opravdu l:řestauslcé smýšlení. Kdo Bohu ještě děkuje zvedaje kříž, ten opravdu svého Spasitele následuje. Zbožný job pozbyv všech svých clítel< a veškerélio svého majetku pravil: Hospodin dal, Hospodin vzal, jakž se Hospodinu líbilo, tak se stalo; buď jméno Hospodinovo po-žehnáno !« A když sv. Alžběta byla za-puzena a opuštěna za zimní studené noci, odebrala se do františkánského kostela a dala pěti Te Deum, aby poděkovala Bohu za soužení, kterými ji navštívil. (viňme i díky Bohu »vždy a všude« — v radosti i v žalosti, při zdrav{ i v ne-moci.
Naše díky vzdávají se Bohu trojjedinému, a sice předně »Hospodinu svatému« (llomine sancte), jenž jest v sobě samém dokonalý a pramen vší svatosti, a jehož panování v tom záleží, že vede své tvory skrze lásku ku svatosti, to jest ku sjednoceni s vůlí Boží a tím ku blaženému s ním spojení. Za druhé »Otci všemohoucímu« (Pater omnipotens), jenž jest pra-zdroj Božství a původce všeho, co mimo Boha jest. Otec zplozuje Syna, a oc! Otce a Syna zároveň vychází Duch svatý. Ale svět jest stvořen od Otce, skrze Syna, v Duchu svatém; pročež sluje vše-mohoucí (omnipotens). Konečně děkujeme »věčnému Bohu« (aeterne ll e u s), jenž o sobě dí: »Já jsem, který jsem«, jenž jest bytostí nade všecky bytosti a ani nepočal býti, ani nepřestane býti.
»Per Christum Dominum nostrum«: »Skrze Krista, Pána na-š e h o«. Sv. Tomáš Akvinský praví: »Naše dikůčinění musí po téže cestě k Bohu vystupovati, po které milosti Boží k nám přicházejí, skrze Ježíše Krista. Chtěli bychom ve svém vlastním jméně s Bohem obcovati, stála by mezi

námi a Rohem nciconečttost jako nepi•ekonatelná propast, a naše díky nemohly by až k jeho velebnosti dojíti. Ale skrze Kriste jdou pi•ímo vzhůru a proniknou až do srdce Božího. Jeden jest zajisté Bůh, jeden také prostředník mezi 13oltem a lidmi, člověk Kristus ježíš«. (t. Tim. 2, 5.)
»Avšak nejen my lidé, nýbrž i blažen{ andělé musejí skrze Krista l: Bohu do-jíti. Na pravici Boí'.í seclící Spasitel jest také jako člověk lilavou sborů andělských. Jelio postavil Otec za hlavu celé církve, jal: bojující, tak vítězné, to jest svatýcli a andělů v nebeské vlasti.« (Sv. Tomáš Al:v.)
Věru, prve než božské Slovo naši přirozenost na se vzalo, aby ji ve své osobě povýšilo na trůn nebeský, nedostávalo se také andělům ještě něčeho. Požívali sice slávy a patřeni na Boha. Bylo po zkoušce a dobří andělé byli ve svatosti utvrzeni, ale ještě neměli všeho. Chyběl jim ještě prostředek, aby molili dokonale k Boliu dojíti. Kristus ještě nevstoupil se svou lidskou pi•irozeností na nebesa. Teprve od na nebe vstoupení Kristova jest spojení andělů s Bohem dokonalé. Před Kristem vzdávali andělé svoji čest Bohu skrze Krista, jenž přijíti měl; nyní klaní se jeho božské velebnosti skrze Krista, jenž ve své lidské přirozenosti sedí na pravici Otce. Panstva a nebeské Mocnosti třesou se před Synem člověka stkvoucím se ve své slávě ; Nebesa a nebes Síly oslavuji ne-konečným plesáním Beránka, jenž byl zabit. A tím přicházíme ku konci praeface.
»Per quem majestatem tuam laudant Angeli, adorant Dominationes, tremunt Potestates. Coeli coelorucnque Virtutes ac beata Seraphim socia exsuitatione concelebrant. Cum quibus et nostras voces ut admitti jubeas deprecamur, supplici confessione dicentes«: »Skrze něhož velebnost Tvou chválí Andělé, jí se klanějí Panstva, před ní Mocnosti se třesou. Nebesa i nebes Síly a blažení Serafové společným plesáním oslavují. S nimiž-to, prosíme, bys i našim hlasům přístup dáti ráčil, když u pokorném vyznání voláme...«
Zde vede nás praeface ke branám vznešeného světa andělského, dává nám patřiti do říše těchto blažených