-77
Cástka »Communior jest velmi vzletná a zpívati se má s nadšením; zejména závěrek musí velkolepě vyzníti.
}ie	a	ti mundo cor	-	de,	quo	-	ni-am	i	-	psi	De	-	um	vi • dé	- Uunt :	Ue‑	
	Ttt.				

a	ti	pa - ci	-	(i -	ci,	quo	-	ni - am	fi -	-	li - i	De	-	i	vo-ca - hun	- tur : be - á	- ti,	

qui perse-cu - ti - o - nem pa-ti - un est	re - gnum coe - lu 	

tur propter ju - sti " ti - an),	quo	ni-am i • pso - rum rum.

Kdybyste pi-á1 si seznati blíže staré naše zpěvy a ve prosech zpěvu melodií officieluích jic.i využitkovati, tu do-voluji si upozorniti Vás, že spolubrati•i naši ze Solesmes vydali knihu, kteráž všecky mše a všecky nešpory pro veškeré neděle a sváticy (od duplex počínaje), mimo to i veliké officium pašiového týdne, matutinum vánoční atd. obsahuje, a sice netoliko pouhé melodie, nýbrž i úpiný text, tedy na př. i epištoly a evangelia dotyčných svátků. Formát knihy té jest poměrně malý a

tudíž i velmi pohodlný. Název zní : »Liber usualis missae et officii pro dominicis et festis duplicibus cum cantu gregoriano.« Solesmis e typographeo sancti Petri 1896. Kniha ta na slcladě jest v závodu s devocionálemi v Emausích. Nikterak však nemíním dílo to Vám vnucovati; domnívám se jen, že by Vás mohlo zajímati.
Se srdečnými pozdravy v Kristu od-daný
P. A. Sch.,
v. S. R.

Co jest zpěv?
(Předneseno o valné schúzi farní Jednoty Cyrillské v Želivě dne 1, března 1896.)
(Dokončení.)

Ve zpěvu není však ani melodie ahi harmonie věcí hlavní. Ve zpěvu, který, jak jsem pravil, ze dvou živlů, ze slova a nápěvu, se skládá, věcí hlavní jest slovo. Nápěv, at jedno-, at vícehlasý, jen sesiluje význam slova a smysl i•eči Nápěv nepi-idává žádnou novou myšléuku ku smyslu slov, nýbrž jest jen jakýsi ohlas té vnitřní nálady, toho vnitřního pohnutí a vzrušení, které slovo v duši budí. Skladatel nápěvu ponořiti se napřed musí ve smysl slov a v ducha textu a teprv, když ten smysl a ten text budí v něm jakousi náladu, nápěv psáti počíná. A rovněž i zpěvák, chce-li skladbu nějakou i•ádně přednésti, totiž tak, aby vypadal přednes ne jako něco pracně

naučeného, nýbrž jalco něco samorostlého, jakoby on sám v tu chvíli, co zpívá, byl skladatelem nápěvu, jakoby jemu samému řinul se nápěv s textem zároveti z útrob duše, chceli, pravím, tak skladbu přednésti, musí ovšem i on napi•ed hluboko pouoi-iti se ve smysl slov, Icterá zpívati hodlá. Krátce a řízně na-značil poměr mezi textem a nápěvem jeden španělský spisovatel, když pravil: »'Text jest král, nápěv jeho služebník«.*)
Abychom o této pravdě ještě lépe se přesvědčili, přeložme si otázku, co jest přednější : pi-!zvuk slova aneb slovo

*) »La letra es la reyna, y su esclava la musica,,. Viz : Choral und Liturgie, str, to$.