— 71 —
Co jest zpěv?
(Předneseno o valné schůzi farní Jednoty Cyrillské v Želivě dne 1. března 1896.)
(Pokračování.)

Než navratme se po této odchylce opět do toho zadního kouta, z kterého jsme vyšli a beřme, jak onen žid v kalendáři říkával: »jedno po druhém, všecko po pořádku.«
Pravili jsme, že zpěv lidský vttbec může býti bud bez slov aneb jest spojen zároveti s řečí. V obyčejném smyslu nazýváme zpěvem lidským ten, který spojen jest s řečí. V tomto smyslu záleží zpěv lidský ze dvou živlů : ze slov a z nápěvu, kterým slova doprovázíme. V tomto smyslu není pak zpěv nic jiného než nápěvem, t. j. řadou topit se-sílená řeč lidská. Co jest top?
Ton jest slovo řecké a znamená tolik co zvuk. Avšak hudebníci nazývají tonem ne jakýkoliv zvuk hlasového ústrojí lidského, nýbrž zvuk zušlechtěný, cvikem vypěstovaný, a mající co do výšky, co do síly, co do trvání jistý určitý poměr k jiným podobně zušlechtěným zvulcinn lidským. Rada takových tonů za sebou jdoucích nazývá se melodie, nápěv; kdežto řada aneb lépe řečeno skupení tonů současně a na jednou znějících sluje harmonie, soulad neb souzvuk. Zpěv, ]sterý má tony pouze po sobě jdoucí, nazýváme jedndhl tsý; zpěv, který mimo tony po sobě jdoucí má též tony

současně znějící, sluje vícehlasý. Základ zpěvu vícehlasého jest melodie, nikoliv harmonie; harmonie jest jen jako okrasa melodie. Proto se duch a krása skladby posuzuje především a na prvním místě dle melodie a na druhém teprv místě dle harmonie. Povstal také zpěv harmonický, vícehlasý, mnohem později než melodický, jednohlasý; ve zpěvu církevním teprv v IX., dle některých až teprv XI. století, kdežto melodický byl v církvi sv, od počátku. Když pak v 16. století při skladbách církevních hlavní váha ne na melodii, nýbrž na harmonii klásti se počala, když skládaly se mše ne pouze 4, 5, 6, Smihlasé, ale až 24, ano až Sotihlasé (byly to celé hlasové orchestry a na mnoze kontrapunktické hříčky), tu pak v té spoustě současně znějících hlasů ztrácela se ne pouze lepost sebe krásnější melodie, ale i srozumitelnost zpívaného slova a textu. Pro tento nešvar měl vícehlasý zpěv bez mála na dobro vyloučen býti z bohoslužby katolické, a že na dobro zakázán nebyl, máme co dělcovati slavnému mistru hudby církevní, Palestrinovi, který moudí-e obmezil počet hlasů v harmonii a hlavní váhu opět položil na melodii.
(Pokračování.)

Obecná Jednota Cyrillská.
VÝROČNÍ ZPRÁVY ZA ROK 1896.
Čechy.
Arcidiecése Pražská.

PředměřiCe. Konečně odhodlal jsem se také já o naši Jednotě zprávu na světlo Boži vydati. Těiko to jde z péra, kdyi to není radostné. Dne 6. dubna b. r. v pondělí velikonoční konala na faře v Předměřicích výroční svou schůzi farní Cyrillská Jednota. Během roku staly se mnohé změny. Pilný jednatel, p. K. Vachek, nám odešel za řidícího učitele do Vrutice Kropáčové, čehož Telíme; ředitel kůru a varhaník, p. Vincenc žeiulka, řídicí učitel, se poděkoval a tak od 16. dne měsíce října minulého roku máme zatímního varhaníka a ředitele p. učitele Josefa Švorce. Musím zde veřejně vyznati, že tato ztráta se nás ani dost málo nedotkla. Po celá tii léta, co jsem přišel do Před

měiic, nic v polepšení hudby kostelní jsem nemohl s bývalým ředitelem pořiditi. Ani o Hodech Božích nechtěl nic dělati, vše jen odbýval písničkami. Z „Cyrilla« se mu nejvíce líbily Feuilletony, do ostatního prý nic není. Ač jsem sám se uabídt za cvičitele a skutečně také cvičil, nebylo vše nic platno, ano ještě mu to bylo protivno a kladl vše-možné překážky, aby žáci a zpěváci nechodili ! Nacvičil-li jsem co, s nechutí a odporem provázel na varhany. Smál se, kdyi se poděkoval, ie prý ten nový varhaník s těií jen dovede ,Tisicicrát pozdravujem Tebe«, „Bože, před Tvou velebností« a „Svatý, svatý«, ale je prý toho dost pro PředměFice! — Zatim výměnou činitelů za velmi ne-