všem vpravdě se zavděčil. Dvojnásobné cti hoden jest muž, který ctí zásluhy umělce zasloužilého. Li tu r g i c k ý sbor, který i o prázdninách čítal 26 dokonale vyškolených pěvkyň a pěvců, přednesl skladbu až do nejmenších podrobností nastudovanou a pouze nejlepším sborům přístupnou virtuosně, osvědčiv takovou měrou způsobem dojímavým vděk i úctu ku krajanu svému. Kromě Hruškovy mše předneseno jest Offertorium »Afferentur regi« pro soprán a alt od Schildknechta a »Pange lingua« 6—8hlasé od Ign. Mitterera s podobnou dokonalostí.
V slavnostní náladě opouštěli účastníci děkanský chrám, ubírajíce se odtud do budovy c. k. odborné školy kamenické a sochařské, jejíž místnosti slovutný ředitel, V i 1 é m D o k o u-p i 1, ku ]conáuí exercicií přelaskavě pro-půjčil. Nejprostornější síti pěkné budovy rázem se napinila do posledního místa, takže později přišedším pouze otevi-enými dveřmi sousední síně bylo lze účastniti se cvičení a přednášek. Jménem nepřítomného pana ředitele, v týž den za úi•edními záležitostmi ve vůkolí meškajícího, uvítal shromáždění profesor téhož ítstavu, A l o i s R u b l i č, načež zpravodaj jakožto předseda Obecné jed-noty Cyrillské zahájil Cyrillské triduum oslovením, jak následuje:
»Cyrillské exercicie jsou rodinnou slavností nás Cyrillistů. Sjezdy naše nezakládají se na hlučných a okázalých slavnostech, jejichž památka brzy vadne jako jarní kvítí a rychle mizí jako barevný meteor, který náhle temnou oblohu osvítil, nýbrž na vážné i namáhavé práci duševní. Lze tudíž pořádati cvičení naše občasná pouze tam, ],:de pole hudby posvátné vzděláváno bylo pilnou, dlouhou a neúmornou prací, a to nikoli-věk roku jednoho, nýbrž celé rady let.
Za tou příčinou konaly se veškeré předcházející slavnosti naše hudební průběhem 16 roků, co jednota naše trvá, jalcož i před tím v letech přípravných v hlavním městě království českého, v naší vroucně milované matičce, sto-věžaté Praze, jedna z nich pak v hlav-ním městě markrabství moravského, v Brně.
Le dnes po i61etém trvání Obecné Jednoty Cyrillské, již picdcházela rov-něž talc dlouhá doba přípravná, bylo lze shromážditi se nám poprvé daleko od Prahy a Brna, v městě Hořicích, které

nás pohostinu přijalo, jest v dějinách jednoty Cyrillské u d á l o s t í d ů l e ž i-tou a potěšitelnou.
Neupřílišňuji, jestliže tvrdím, že jed-nota Cyrillská zaujímá jedno z předních a nejdůležitějších míst mohutně rozvětveného spolkového života v zemích koruny české, jelikož vzešla z p~irozené podstaty národa českého. Jednota naše zakotvena jest v dějinách minulosti a vyhovuje nutným poti-ebám pi•ítomnosti. Význam jednoty naší jest tudíž jediiak historický, jednak z nutnosti časové vzniklý, tudíž praktický.
Jako každý jednotlivec vyniká též každý národ jistým nadáním, jehož se mu dostalo. Národu našemu uštědřil vše-mohoucí Král národů do vínku lásku k umění, vloživ za tou příčinou do duše každého z nás větší neb menší dávku toho věna s nebe seslaného. Národ český počtem nečetný lze tímto směrem právem porovnávati s národem starých Helenův. Přednost takovou nám nikdo neupírá. Vynikát národ český zejrnéna nadánírn hudebním, ačkoli má mistry jména světového i v ostatních oborecli umění výtvarného. Máme slovutné architekty, sochai•e, malíře, zejména však hudebníkv, jejichž skladby okouzlují různé národy evropské, nám mnohdy i nevalně příznivé. Jako nyní, tak bývalo vždycky za klidných dob historie české. Otcové naši oblibovali sí však zejména ve zpěvu posvátném, zi•ídivše k řádnému pěstování zpěvu kostelního proslulá bratrstva literátská, která po veškerých končinách vlasti valně se rozšířila. Aby pak netoliko zpěv liturgický, nýbrž i píseň lidová důstojně rozkvétaly, rozstoupila se čelná bratrstva literátská na dvě větve. Sbor latinský pěstoval chorál a polyfonii, tudíž zpěv liturgický při slavné bohoslužbě latinské. Sbor český přednášel velebné písně české při veškerých ostatních úkonech bohoslužebných. Péčí bratrstev rozkvetl zpěv obojí, liturgický i lidový tou měrou, že nebylo národu, který by v té příčině byl se vyrovnal národu českému. Zrušením bratrstev na konci minulého století za císaře josefa II. za-nikla i sláva starého zpěvu církevního. Národ český pozbyl jednoho z rázovitých znaků povahy své národní. Nebylo pěstitelů a smutné následky se dostavily. Vznešený zpěv církevní zvrhl se v odstrašující karikaturu.