-59‑

brevis, semibrevis) nemá se mysliti iia nějakou stejnou čili pravidelnou míru« (chce říci: odměřenou, určitou lhůtu časovou).
V šestém vydání citují se do]conce pravidla z ~,Cllorálu a Liturgie«: »M zpěvu chorálu není ani délky, ani krát-kosti, nýbrž jen slabiky s přízvukem a slabiky bez piízvuku; noty nemají urči-tou nějakou cenu, dle níž by se měi-ily, a nikdy neslouží k tomu, aby délku tonu naznačily.«
Ovšem že spisovatel díla »Magister

choralis < právě tento citát v nových vydáních vynechal; avšak i ono moderním písmem notovým uvedené Alleluja v nových vydáních schází, čímž spisovatel dostatečně dává na srozuměnou, že tento pi-evod svůj z chorálu do moder,iího zpěvu sám za nesrozumitelný pokládá, a nezazlívejte mi, osmělím-li se pi-evod ten rozhodně považovati za nesprávný a píce -rácený. Chcete věděti, jalc si zpěv této melodie pi•edstavuji?
Zde čtěte:

	Andante.	~zt	rit	

	AI-le	-	-	-	-	lu	-	ja.	a	mi‑	
	=~y-•	•-~—R-,--R—~-~-diy--s-~=~-~—~=	R—R-•-~-~—J	—i~i= — ~ -	

	ne	De	-	-	-	tis	sa	lu	tis	me	-	ae,	in	di	-	e	cla- ma -	vi	
			~-- s` 7 it ^	
	et	no	-	-	-	-cle	co	.	.	.	ram	te.	

Odvolávám se na Váš hudeb.ií cit! Anebo, netroufáte-li Si utvoi-iti sobě sám úsudek, zeptejte se některého osvědčeného hudebníka, požádejte ho, aby Vám obé ty melodie zahrál na housle, a pak aby Vám řekl, které z obou dává pi-ednosf; zajisté, že tato zvítězí, vždyt ta prve uvedená není nic jiného než »hudební netvor«.
Jalc se to má ale s tím písmem notovým? Tak as opětně namítnete, vždyt jsou tu pi-ece rozličné noty: longa, brevis, semibrevis. — Co tyto noty mají za význam, to jedině dějiny hudby mohou nám sděliti. A co medle sdělují nám? Skladatel knihy »:Magister choralis« nechat Vám to poví (I?d. X., p. igp) : »Rozvojem a rozšíicním hudby measurované pi-ibyl po roku ioo:). během sto-letí ku významu not význam nový. Pakli neplatily punctum a virga (5, $) dí-í%e n i k c y za známky rozličného trvání časového, utvoi-il se působením theorie mensuráluí atd.«
Netřeba dále citovati. Všichni historikové pi-ipouští, že starý způsob psací not chorálních docela ničeho vzhledem na délku tonu neudává, a proto ani moderní písmo chorální v tomto ohledu ničeho iienaznačuje. At si vypadá nota takto: P, aneb takto: , aneb: 19, to ua

tom, co délky tonu se týče, praničeho nemění, a kazil by chorál, kdo by těmto jed,iotlivým notám, hledě na rozličný t~-ar jejich, určitou rozdílnou cenu pi-ikládal.
Než, tážete se, proč tedy ty noty v písmě od sebe se liší ? Odpověd zní: Poněvadž neumy byly rozličné. Má ale tato rozdílnost i svůj dobrý důvod. Plše-li se na př. formule tonu: c Ia a,q f
takto: a*`. a ne: Mono, pak znamená
to, že hořejší tou má přízvuk, že má převahu nade všemi ostatními tony, kteréž z něho lehounce, anižby ale zkráceny byly, plynou. Rozumíte tomu zajisté, píce -ahu přízvuku má ten první ton, ale ne převahu délky; jestif co do cléllcy všem ostatním roven. A tak zůstane pi-i tom, co řekl jsem již: Jednotlivé tony každé figury tonové jsou si co do délky na vzájem docela rovny.
A co říci mám k závěrku? Kdybyste byl zde, řekl bych Vám, abyste několik melodií docela rovnoměrně zazpíval, jedou notu jako druhou s mírným pří-zvukem na slabikách, na nichž spočívá důraz. Poněvadž Vás tu ale nemám a obávati se musím, abyste neupadl v jiný extrem, radím Vám d.1e3 jen: Dbejte