-53‑

bručeuí«. — Pravda že není; ale tím ještě není i•ečeno, co jest. Kdybychom dle Slovníku Naučného*) chtěli í-íci, že zpěv jest »řada rozličných tonů, vyvedených hlasovýnx ústrojím l i t' s k ý m«, mohl by nám milovník zpěvných opei-enců říci: Vždyf i ptáci zpívají.
Ano v nejuovějšínx čase objeveno bylo prv, jalo noviny nedávno vypravovaly, že i ryby zpívají a jisté koncerty v hlubinách mořských provádějí. V nejširšíux slova smyslu museli bychom tedy říci, že zpěv jest »rada tonů vvvedetxých hlasovým ústrojím živé bytosti« na rozdíl od hudby nástrojové, která vyvádí tony pomocí hlasových ústrojí neživých. V uzším smyslu jest zpěv ovšem výrobkem hlasového ústrojí lidského a tento zpěv lidský jest opět dvojí: buď spojen jest zároveti s řečí a slovy, aneb může i beze slov záležeti jen v poulxé řadě rozličných tonů. Tento zpěv bez slov zpívá nejen dítě, které ještě ani mluvit neumí, ale i na pi-. operní zpěvačka, když v závratné výši lxlasu provádí své jásavé trilky aueb jiné ozdobné pasáže. Také ve zpěvu církevním má tento zpév bez slov jisté, ovšem jen podi-ízené místo a to zejména v těch zpěvech, při kterých ku Icouci přidává se radostné a jásotu piné Alleluja. Jsou to obzvláště zpěvy velikonoční a pak ty, které se pi•i mši sv. zpívají mezi epištolou a evangeliem a )steré »gradualy« nazýváme. K těmto gradualům bývá nejen času velikonočního ale í jiného, zvláště v neděli a ve svátek, mimo dobu kající, t. postní a všední adventní, přidáváno slovo alleluja, které dle slov sv. Augustina**) jest ohlasem radosti sv. nebešfanů. Aby tato radost nabyla jakéhosi výrazu, byla poslední slabika slova slova Alleluja rozvedena na dlouhou řadu not, které zpívaly se bez slov a měla za podklad jen poslední samolxlásku slova Alleluja, totiž a.
Tyto prodlužky nazývaly se ,jubily«, »jubilace«, tolik co ples, jásot, poněvadž, jalo opět praví sv. Augustin, naznačiti mají, že řeč lidská nemá ani slov, aby vyjádřila onen nekonečný jásot nebeského dvora, jehož slabounkým ohlasem zde na zemi jest zpěv církevní. Mívaly proto ty prodlužky nápěv velice krásný, radostný, nádherný a ze zpěv-álců starší
Viz Slov. Kottáv, díl V. str. 617.
*) Serm. de temp., 244. — Viz Kienle, Choral schule, str. 107.

doby těšil se kde kdo na svátek, o kterém celým sborem ozývalo se ve chrámě jásavé zakončeuí radostného Alleluja. Nesmíme ale zapomenouti, že tyto nápěvy bez slov ve zpěvu církevním ne-byly libovolnými, ducha- a smyslu prázdnými ozdůbkami, jakýmsi zvláštním druhem zpěvu církevního, jakoby nápěv bez slov měl nějakou oprávněnost ve zpěvu církevním, nikoliv, tv prodlužky vyrostly ze smyslu slov a z ducha textu, byly jen jakýmsi rozvedením neb objasněním toho smyslu, by1 to, abych tak i•ekl, slavnostní výraz radosti vyplývající ze smyslu slov a zejména ze smyslu slova Alleluja. - -Mimochodem podotýkám, že jiným latinským slovem nazývali se ty prodlužky »sekvence«, tolik co dodadatky neb pi•ídavlcv, aneb doslovně pi•eložeuo, následky, totiž to, co po Alleluja následuje a že v pozdější době (a sice v IX. století) počali pod bezslovné nápěvy těchto jubilů či selcveucí podkládati slova a tak povstal zvláštní druh zpěvů církevních, též sekvence zvaných, které ale měly již nápěv i slova ar.pívaly se po gradualu. Takových sekvencí bylo za starých časů veliké množství; skoro každý svátek měl svou vlastní sekvenci. % archivů pouze dvou klášterů (sv. Havelského a I,insiedelnského) ve Svýcai-ích vydal r. 1858 učený Schubiger*) 49 takových zpěvů a nalezáme mezi nimi sekvence nejen na Hody Boží, ale i na svátky očištováuí, nanebevzetí, narození P. Marie, na svátky sv. apoštolů Petra a Pavla, sv. Jana evangelisty, sv. archanděla Michaele, sv. Jana Ki-tit., sv. Martina, svatého Havla, svatého Otmara, Všech Svatých a přemnohé jiné, myto latinské zpěvy byly pal< také pře-kládány do řeči lidu a tak povstaly i co do testu i co do nápěvu přemnohé z těch českých písní duchovních, ]steré až posud zpíváme, na př. »Stála matka litující,,, »Ch\-al, Sione, Spasitele«, »Den ten hněvu« a t. d.)
Petit zpěvu latinského byl pi-eložen a nápěv upraven dle testu českého. Nékdy také vzat byl pouze nápěv písně latinské a podložen byl text český jiný. To o mnohých duchovních písni českých v čase nejnovějším dokázal zesnulý Karel Konrád ve svých Dějinách posv. zpěvu staročeského«.
(POklalo Vání.j
Schubiger: Die Sángerschule St. Gallens, Exempla.