J9 __

jako zelený koberec luční protkán jest tisíci a tisíci květy krásnými, které sice skromně a bez pýchy hlavičky své pozvédaji, a plece tolik lahody uku, tulil; krásné vůně a zároveit užitku vydávají, tah i koberec krásné a slavné vlasti naší protkán jest květy vzácnými — Cyrillskými to Jednotami. Jako ta kvítka bez hluku, bez pyšného vykiikováni vznikly Cyrillskč Jednoty, skromně dále pracují, vydávajíce líbeznou vůni —písně velebné, vynikajíce krásou — mravností a čistotou srdci a jsouce konečně k užitku netoliko pro tento, ale tím více pro onen svět.
Leč byť byla květina sebe krásnější a vzácnější, nepěstuje-li se iádně, zhyne pied časem. Čeho jest potřebi, abychom lcvětinn co nejdéle při svěiesti a životě zachovali? Jest k tomu potiebí vzduchu, světla, tepla a vláhy. Máme-li pak tak vzácnou květinu, jakou je Cyrillská Jednota, pii životě udržeti, nesmí se jí ničeho z toho nedostávati. Ano i Cyrillské Jednoty putiebují vzduchu; vzduchem pak, zdravým pro ně vzduchem jest — svornost. Jeli tenkrát, svorně li všichni k cíli kráčejí, dojduu ho. DoUie di piísloví: Svornosti malé věci rostou, nesvornosti veliké se rozpadávají. — Jest jim vrak potiebí také světla — pravého, svatého nadšeni. Cyrillista má býti piesvědčen, že jest na nejvýš potiebno, aby zaváděny byly do chrámů písně důstojné a cenné a aby se vymítaly písně bez ceny, hodící se spíše jinam než do stánku Bužiho, n jsa u tum piesvědčen, má býti také pin nadšení pro ty velebné písně a pro vše, cu krásné a dobré jest.
Re světlu piisroupiti pak musí také teplo — láska to, láska 1: Bohu, a z lásky k Bohu se pramenící láska 1; vlasti, národu a ke všemu krásnému a dobrému. — Kdyby však květina všechny tyto podmínky měla, tieti však — vláha —kdyby chyběla, nevydriela by, ale vadla Uy,, vadla by víc a vice, ai by uvadla, marně lístečky své rozpínajíc po lcrtitpčji rosné. I Cyrillské Jednoty, tyto vzácné kvčtittky, potiebují vláhy. Ano, komu záleží na tom, aby udržel Cyrillskou Jednotu ph síle a svěžesti, ten musí je zalévati — musí je zalévati po-tem svým. Pravdou jest, že všechno nadšení, všechna láska mrtva jest a Ic ničemu není, nepiidruži-li se ]c nim pilná práce a piičinění. Kotvu ledy na rozkvětu Cyrillské Jednoty záleži, nclekejž se práce a námahy. Poctivé práci, práci, která z nacišeuí a lásky plyne, práci svorné —žehná Bůh.
Také naše tichá víska ozdobena jest takovou ]crásuou květinou, i zde je Cyrillská Jednota, a my zde shronúridění všichni s hrdostí se hlásíme ku praporu jejímu. Dnes pak shromáždili jsme se tu ne ke cvičení jako obyčejně, nýbrž sešli jsme se, abychom uvažovali, zdali jsme byli dobrými zahrad. niky, zdali jsme po celý rok uplynulý pečlivě se starali o tu naši vzácnou květinou, poskytujíce jí všeho, čeho k živutu a zdárnému rozkvětu má za-potřebí.

Zdaž skýtali jsme jí toho zdravého vzduchu
svornosti? "Zajisté. Není nepiátelství v iadách našich, pouto lásky pojí nás navzájem a láskou sdruženi svorně spějeme za cílem vytknutým, pevné jsouce naděje, že v lásce-li a svurnusti za ním půjdeme, clujdeme ho. Ano láska, která vládne mezi námi, ta nutila nás, abychom oslavili svátky svých milých. Láska vedla nás k tomu, abychom oslavili jmeniny svého dí,. piedsedy, láska nám velela dostaveníčko zapěti p. místopiedsedovi, láska příčinou byla, že pěli jsme p. I?olcladníkovi a pí. nadučitelové, láska kázala nám poslední píseir zapěti zesnulému dítku p. pokladníkovu, a osměluji se doufati, že také z lásky plynuly písně, kterými také já tak mile byl překvapen před svým svátkem. Milujeme se, láska nás k sobě víže, a co láska pojí — kdo rozdělí?
Ptejme se dále, zdali mela Cyrillská Jednota naše v posledním roce dostatek světla —nadšen(? I na tuto utázku kladně si můžeme odpovědět. Vidyť kdo by z nás nebyl piesvědčen o tom, že jest pot';ebí zavádéti písně důstojné clo chrámů a vymitati z nich písně ceny pochybné a písně úpině bezcenné, a kdo jest mezi námi, jenž b}', jsa u tom piesvědčen, se s nadšením neúčastnil práce Cyrillské? Všichni zajisté se zápalem, s nadšením pracujeme na roli Cyrillské. Co by jiného bylo piíčinou horlivosti, s jakou se každý úl`astní cvičení ve zpěvu, když ire nadšení pro věc dobrou? Nadšení pro krásnou a dobrou věc utužilo naši Cyrillskou Jednotu, a to naclšení nepomíjí, nýbrž stále trvá, jakž o tom také svědčí teu počet členů naší Jednot}', který nikterak se nemenší, ba nútžeme s radostí pozorovati, že se větší. tSO členit činných napočítali jsme v naší Jednotě k veliké radosti své; máme mimo to sbor užší čítající 29 členů, máme školku, která terT má j chlapcu a
děvčata, kteií pilně jsou cvičeni, aby mohli sbor užší rumnožiti anebo mezery nastalé vypiniti. Nužc, vymizelo nadšeni z hrudí našich? Odpovídám za všechny: Nevymizelo; my všichni nadšeni jsme pro naši milou Jednotu a se zápalem chceme pro ni pracovati. Byl-li snad přece někdo z nás méně horlivým letos, piičiní se zajisté, seč síly jeho budou, aby napravil, co zanedbal.
Vzácná bylinka naše nezkvétala by, kdyby se jí nedostávalo tepla. Víme už, co minim tíni mile zahřívajícím teplem. Ano jest [o láska k Bohu a z lásky Bohu plynoucí láska ke všemu, co dobré a krásné jest. Jen teu, kdo v pravdě Boha miluje, může býti pravým Cyrillistou, a jeho písně vycházející ze srdce láskou a oddanosti k Bohu uapluěného docházejí trůnu nebeského. Mezi námi není nikoho, směle talc tvrdím, jenž by Boha, Tvůrce a Pána svého nemiloval. My také jako každý roh tak v roce uplynalém ukázali jsme veiejně, že jsme kicsťany, kterým záleží na tom, aby zachovali srdce svoje čisté a kteří rádi a vděčně p~ijímají pusily ve svátostech poskytované, p~istoupivšc spo-