--- 34 —

to sem nepatří. Na kůru sbor zpěváků přednášel čtyřhlasnou mši. Ale to byla mše.Lděšením ježily se mi vlasy; něco podobného jaktěživ jsem neslyšel ! Pro nejbídnější divadlo byla by hudba ta ještě příliš špatná. Promiiite mi všelikou jinou kritiku; ale mně zdálo se, že kdyby dábel sám na tu myšlénku připadl kom-ponovati mši, tato asi nejinak by do-padla, než-li ta, kterou jsem slyšel. Dle toho byla také zmíněná mše přednesena. Hrůza doposud mne pojímá, kdykoliv si na to vzpomenu. Kdybych tak byl měl tenkráte moc, jak rád byl bych jako druhdy milý Spasitel spletl z provázků bič a vylinal tu nešfastnou bandu z chrámu. Jak rád by1 bych utekl z toho místa ohavnosti, ale nemohl, nesměl jsem ! Představte si mou nevoli, ba, co dím nevoli, můj vztek, jejž zvyšoval i pohled na ostatní účastníky, kteříž — podobným produkcím již zvykli — ani té nejmenší nevole neprojevovali. Veřte mi ale, pane řediteli, bylo to hnusné ; ano i tento výraz zdá se mi býti ještě příliš lichotným. Tisíckrát lepší bylo by to bývalo, kdyby byl mezi slavnou mší sv. věřící lid zpíval krásnou 1Vlariansicou píseň: »Tisíckrát pozdravujem Tebe«, aneb onu velebnou píseii svatováclavskou a třebas i známou Haydenovskou mši: »Zde v skroušenosti padáme«. A považte, takováto hudba chrámová, jak bylo mi praveno, není pražádnou zvláštností ; ano pi•ečasto prý bývá to na těch kůrech ještě divočejší a rozpustilejší a nejednou zdá se, jakoby dábel sám od vazáku se by1 utrhl.
U jak toužebně vzpomínal jsem tu na dny svého mládí, kdy co malý chlapec, zpěvník v ruce, chvátal jsem s rodiči do chrámu, a jak s lidem mohl jsem prozpěvovati ty překrásné písně adventní, vánoční, velikonoční atd. atd. Ano, to bylo krásné, a já vím na jisto, že pro mnohé tento zpěv byl výbornou modlitbou a tato modlitba opět krásným, nadšeným byla zpěvem. Vím sice, že takováto zpívaná mše nesrovnává se s požadavky a předpisy církve sv., ale o tom nemůže býti ani té nejmenší po-chybnosti, nad čím I Ii větší má zalí

bení, kde lépe se mu slouží : tam pi-i těch ohyzdných produkcích, či zde pí-i tom jednoduchém sice, ale v pravdě zbožném zpěvu věi-ícího lidu. Nenamítejte : »Ale to je po protestantslcu« ; v otčině mé jsou výborní katolíci : ti nepřijímají pouze jednou do roka svaté svátosti, jako zde se děje — a kdyby všickni alespoii to činili — ti jdou častěji k sv. zpovědi a k sv. přijímání. Pi•ál bych Vám, abyste viděl, Icterak každou sobotu ve všecli kostelích zpovědnice jsou obleženy; tu často až pozdě do noci se zpovídá — a to není po protestantslcu !
Než, proč vše to Vám píši? Ne proto, abych odporučoval Vám pro slavnou mši zpěv v řeči mateřské; opakuji po třetí již, že nesrovnává se to s pi-edpisy církve a jestliže zpěv ten ua pi•. v otčině mé se trpí, pak děje se to jen proto, poněvadž v daných poměrech nelze za-vésti místo něho něco jiného a lepšího. Také nikterak nechci odsuzovati a snižovati moderní hudbu chrámovou; znáte mne, že v oboru tom nejsem talc úzkostlivý; chtěl jsem jenom náhled svůj pronésti v ten smysl, že zpěv v řeči mateřské při slavné mši jest nesprávný, ale milionkrát nesprávnější, ano přímo zavržení hodný jest takový latinský zpěv chrámový, jaký jsem tenkráte slyšel a jejž bohužel tak často slýcliati lze.
A nyní bych Vám ještě předce něco měl i•íci o chorálu, ale opravdu nestačí mi již čas; neodkladná práce jiná volá. Končím tedy. Aby však list ten také mohl býti nadepsán »list chorální«, slyšte alespoii zlaté, tak často již opalcovaué pravidlo, jež ne dosti často slyšeti můžete : Jen při zpěvu chorálu nekí- te, aneb docela nervete, jako uzuorí to činí ; odpusfte mi ten výraz, není pí-íliš ostrým. Zpívejte chorál jemně, uniírnčným hla-sem, zvláště dobře a čistě pronášejte samohlásky. Chorál jest zachráněn, pak-li jemně se zpívá; ubíjete a zničíte ho, budete-li ki•ičeti. Míním to dobře a proto se nehněvejte na svého upřímného v Kristu přítele
P. A. Seh.,
v. S. L.