— 2I —

rývati — iutrádami nebo jinými »tureckými aufcuky,,.
B) Na Velký pátek nesmí se při ob-řadech nic, pranic zpívati jinak než latinsky, ani Výtky Spasitelovy (Improperia), ani pašije. Tyto pak (vyjma »turbu«) ani latinsky nemají zpívati laikové, nýbrž jen duchovní od jáhna po-čínajíc (Kongr. ritů, 1676 a 1862). Pro liolou nemožnost nelze ovšem všude tomuto rozkazu vyhověti. A tu radí Krutscllek, autorita nad jiné povolaná, aby jen kněz pašije u oltáře potichu četl a kůr pi-i tom příhodné zpěvy před-nášel, jako Stabat Mater, Improperia, zpěvy o sv. ki-íži, »'Tenebrae factae sunt« (tento telit zpracoval s neobyčejnou silou dramatickou a pravou pietou M. Haydn — žel že nemožno tak o všech jeho skladbách i•íci) atd. Všechny tyto zpěvy iuusejí ovšem býti latinské a beze všeho průvodu. Kde by lid houževnatě žádal českých pašijí a kde by odstranění jich pohoršení veliké způsobilo, možno tu oběma — pi-ání círlcve a věřících — vyliověti dvojím způsobem: bud může kněz sloužiti jen tichou mši sv. a pi-i ní kůr pašije zpívati česky, nebo mohou tyto zpívati se odpoledne místo — a ted to přijde — namnoze obvyklých »duchovních koncertů«. Na Vellcý pátek — koncert! Mein Herz, was begehrst du noch mehr? Čteme v Písmě sv., že když Spasitel náš na kříži ua první Veliký pátek dokonal, skály pukaly, hrobové se otvíraly, mrtví z nich vstávali, opona chrámová ve dví se roztrhla, slunce se zatmělo — všechna příroda Tkala, naříkala. Rozbouřené zástupy, nasytivše se krví největšího svého dobrodince, svého Boha, rozprchly se z Hory lebek se hrůzou a zděšením, uzavřely se ve svých domech... Na Kalvárii zůstalo jen několik srdcí Spasiteli nejvěrnějších, v tichém, přežalostuém za-dumání ... A všude kolkol ticho, svaté, hrobové ticho ... "Toto ticho přerušiti neodváží se ani nejzběsilejší z vrahů Kristových .. .
Ale co to? Slyším třeskot bubnů, vřeštění klarinetů, rachocení pozaunů a llelikouů, pro Mi! co se to děje ? .. .

I nic. To se k ř e s t a n é z velkopátečního smutlzu chtějí jen trocllu povyraziti, a protože v divadle se hráti nesmí, udělali si malý Iconcert — v kostele .. . Křestané -- ua Velký pátek — koncert — v kostele: věru nejsem žádný Salamouu, ale těchto pojmů si srovnati ne-dovedu!
Když jsem nedávno u Prašné brány slyšel, jak nebožtíkovi jakémusi vyhrávali ua poslední cestu slavnostní pochod ze Smetanovy »Libuše«: divil jsem se a divím ještě podnes; ale co říci jest o ki-estanech, ktei-í p o d k í- í ž e m S p asitelovým poi-ádají koncerty? Tu se nedá nic í-íci, tu bylo by nejlépe hned — j e d n a t i, a to po příkladu samého Krista jednati talc, jako on při vzkřísení dcery jairovy s »pištci a trubači« IlalOLll nebo jak pi-i »vyčistění« chrámu si počínal.
A byt nás celý svět ~,yhlašoval za upjaté zpátečníky, tmáře: tož tvrdíme, že ani takové skladby jako je »Sedm slov« od Haydena nebo »Kristus na Hoře Olivetské« od Beethovena nehodí se na Velký pátek do kostela. Kdo chceš se baviti, jdi si do Rudolťína nebo do »Národního«, nikdo ti toho nepřipočte ve zlé, ale pod křížem Kristovým a pí-i Jeho smrti zábavy. nehledej !Lde místo těžce zaslouženého odpočinku, klidu a pro tebe svatého rozjímání. Mimo zpěvy naprosto vážné a svaté bez průvodu n á s t r o j ů nelze tu naprosto ničeho j inélio pi-ipustiti.
je věru podivno, jak pošetile si často počínáme! Po celý rok se nic necvičí, hudba posvátná leží úpině ladem, staré odrhovačky se role co rok opakují, v ne-děli jako ve svátek pořád »Ave Maria«, sebe lehčí mše přesného slohu zdá se býti nesmírně těžkou; ale jakmile se blíží Vellcý pátek, tu zkouška za zkouškou, tu se hraje a píská, troubí a výská, až člověku uši zaléhají: Grabmusik musí být! Kdyby se jen čtvrtý díl této velkopátečně-masopustní horlivosti věnovalo vážné práci: ó jak mnohý kostel měl by již přesnou, ryzí hudbu a zpěv o všech nedělích a svátcích!
(Pokračování.)