staletí taková anarchie, takový absolutismus na každém kůru, že se zdálo, jakoby_ oltář a kin- k sobě ani nenáležely. Ze slyšels nejednou slova: »Zde mi nemá nikdo ničeho poroučeti, zde jsem pánem já, jako u oltáře pan farář«; a že se zdálo, jakoby Církev, která knězi u oltái-e vyměřila skoro každý krok i hnutí okem, o kůr se viibec ani ne-starala a žádných zákonů ani pi-edpisů pro něj vůbec ani nevydala. Toho nelze ani dosti želeti, ani dosti přísně odsouditi; než na druhé straně musíme vy-znati, že nebyla to vždycky zlomyslnost a tvrdošijnost, nýbrž u mnohých lidí bonae voluntatis (a takových bylo zvláště mezi našit-ni starými, poctivými, českými »kantory« vždycky dosti) pouhá neznalost, nevědomost. Kde měli také čerpati poučení o zákonech Církve u věcech hudebních? Po starobylém zlo-zvyku kněz se o kůr nestaral, (v theologii se ostatně o tom sám ničeho nedověděl, nebo jen velmi málo), o knihách liturgických nebylo ani zdání, a psáti brožury o předpisech Církve v době gallilcanismu, josefinismu a jiných ještě smutnějších -ismů, věru to byla by bývala práce velmi odvážná a na konec — aspoň pro ten čas — marná. A tak se jezdilo po starých kolejích pi-i vší dobré i zlé vůli. Dnes, Bohu díky! mnoho se zlepšilo, také knih a brožur o předpisech liturgických hojně již vydáno,*)
Haberl, Krutschek, vlitterer, Selbst, Witt a j. V.

ale »deficiens nervus rerum«, po česku »málo peněz« jest ještě velkou překážkou pi-i jicli rozšiřování. Snad zavděčíme se mnohému Cyrillistovi, pi•edložíce mu v přehledu nejdůležitější předpisy církevní o hudbě posvátné v různých dobách roku círlcevního. Ohledem na blížící se dobu svatopostní začínáme s předpisy týkajícími se právě doby této.
i. Organum tacet. Na varhany nemá se hráti od popeleční sti-edy až do Božího hodu Velikonočního ani při mši sv., ani pi-i nešporách. Připadne-li v tento čas nějaký svátek ('Zvěstování P. Marie) nebo jiná mimoi-ádná slavnost (papežské jubileum o i. neděli postní), může se na varhany hráti, avšak nazvíce jen jako průvod dle pravidla: »Silent organa, cum silet cantus«; tedy žádné předehry, ani mezihry nebo dohry. Rov-něž dovoleno na varhan), hráti o 4. ne-děli postní (»Laetare«), na zelený čtvrtek (jen při »Gloria«) a na bílou sobotu (od »Gloria« počínajíc). Tak rozkázala Icongregace ritů dne 2. června 1883.
2.	Zádné »Alleluja«! ani o největších svátcích, a to již od neděle »Devítuík« (Septuagesima); za to připojuje se ]<ti graduale
T r a c t u s, pi-i němž začáteční slova každého verše intonu,ji dva zpě váti, načež chor pokračuje. Dovoleno jest také Tractus na některém tonu cantando recitovati.	(Pokračování.)

Obecná Jednota Cyrillská.
A. VÝROČNÍ ZlRRÁVY ZA ROK 1895
Čechy. Arcidiecése Pražská.

2i2k0v. (Jednatelská zpráva za ruk 1894 a 1895.) Od poslední valné hromady, která konala se v neděli, 14. ledna cS94, ai po dubu nynější snažila se Jednota, by úpině vyhověla svému cili. Každou neděli a kaidý svátek zpívá sbor Jednuty pii farních sluibách Ložích v kapli Žiikovské. lJčastuí se také veškerých slavností a průvodů církevních (o Božim 'Těle, o vzkiíšeni, při pohřbech členů Jednoty nebo zasloužilých osob) a zvláště přispívá svými zpěvy ku povznesení různých pobožností, jei velice horlivý a činný farám vdp. Jos. Iloužvička v kapli zavedl (o májové poboi

uosti, u Božihu ltrubu, u dušičlcácli a j.). Činnost Jednoty v této piíčiuč jest opravdu velice boltata, jak také dukazují silné z sbory, které tvoří činní členové Jednoty. První sbor, zvaný vyšši oddělení, čítá nyní 40 členů: tS supránů, 14 altů, 5 tenorů a 3 bassy. Odděleni toto cvičí se ve zpěvu třikráte týdně, a sice v puuděli, ve středu a v látek od j—S hod. večer v městské radnici.
Nižší oddělení tvori 42 dívky školní (22 soprány a zo altů), ]:terč se učí zpěvu v tytéž dny od 51/,—61/., hod. večer.
Cvičitelem zpěvu jest velice horlivý ředitel