že pi-i Laudes, kteréž po mši sv. ještě následují, zjednala si nadšeného průchodu	
Každému, kdo o půlnoční v Emausích ještě nebyl, co nejvřeleji odporučuji, aby se slavnosti té alespoň jeJnou súčastnil. Nebude toho litovati.
Maje již o 4. hodině započíti první mši sv., probděl jsem zbývající ještě dvě hodiny a strávil je v blažených vzpomínkách na to, co jsem viděl a slyšel, — nejlepší to dle mého náhledu meditace pro Boží lind vánoční. "L chrámu ještě po delší dobu do tiché celly, kterouž obývám, zaznívaly radostné zvuky překrásné naší a tak oblíbené písně: »Narodil se Kristus Pán, veselme se!« .. .

S upi-ímným přáním, aby novorozený Spasitel šlechetným snahám Vašim hojného udělil v tom roce požehnání,*) znamenám se v Kristu oddaný
P. J. h: v. 7..,
U. S. B.
Jménem jednot Cyrillských za novoroční pozdrav a přáni k požehnané činnosti Cyrillské vroucné díky vzdavaje, přeji navzájem Vaší Důstojnosti, dp. P. Albánovi, jakož i veškerému konventu i s oběma členy, kteří v Emausském svatostanu poslední vánoce strávivše, nyní širým oceanem se plaví do Brasilie, aby tam věiicím v duchu emausském ukazovali cestu do vlasti nebeské, z toho srdce přeji hojného požehnání ku všelikým pracím a námahám nového roku právě započatého.
l,edaktor.

-~ FRANTIŠEK CHLUM.

Který z Cyrillistů by se neroztruchlil nad úmrtím tohoto muže, jenž naší svaté věci věnoval nejen celé srdce ale i všecky síly ducha i těla, všecko své nadání, ano celý život svůj ?
Když se před několika lety roznesla zvěst, že se Chlum těžce roznemohl, že jeho duch byl pod tíhou nad-lidského namáhání zlomen, účinkovala ta zpráva velmi bolestně na každého, ]<do jej znal. Cítilit jsme, že tu máme ztratiti někoho nenahraditelného. Chlum se sice časem zase zotavil, jakási naděje prokmitla pi-ece naší duší, ale bylo to zotavení jen napohledné. Kdo poznal Chluma dříve, v letech nejkrásnějšího rozkvětu Cyrillského, kdy i on v piné mužné síle působil, kdo ví, jaký to byl muž ohnivý a pružný, piný ideálů a neumořitelné obětavosti a nadšení, a viděl ho nyní v jeho stavu chorobném, nemohl se ubrániti nejhlubšítnu pohnutí.. Ušlechtilý ten duch zlomen, energie a čilost ta tam, oko vyhaslé — jenom zevnější podoba a zvuk hlasů připomínal bývalého Chluma! Přežalostné bylo to podívání! Jediné, co utěšovalo mysl, bylo vědomí, že muž tento ztratil zdraví v neúnavné práci svého povolání, že je obětoval Bohu, jemuž v piném přesvědčení a živé víře slou2i1. To ozářovalo tuto skleslou bytost a činilo ji tolik úcty-hodnou.
Leč ta bývalá svědomitost jeho, třeba ve zbytcích a troskách, jevila se i nyní, v tomto politování hodném stavu. Chlum

si nepřál oddechu, nechtěl se dáti p~esvědčiti, že mu něco schází, o chorobě nechtěl ničeho věděti a pracoval dále. Ubožák nemohl si pomysliti, že již není s to, aby dostiučinil těm povinnostem, ve kterých se až dosud. tak energicky byl pohyboval. Avšak na dlouho to již nebylo. Byl mu popřán odpočinek, a sice, jak každý zajisté s uspokojením slyšel, s nezkráceným služným, dokud by se nezotavil. Ale Bůh usoudil jinak a po-volal si horlivého služebníka k Sobě. aby on, nemolia sloužiti již zde, oslavoval Ho na věky tam mezi svatými sbory, a aby zásluhy jeho lépe odměnil
František Chlum vyrostl s reformou zpěvu chrámového u nás. Jméno jeho zaznívalo v jejích počátcích a ozývalo se chvalně ve všech jejích fásích. Za doby nejkrásnějšího rozkvětu jejího byla i činnost Chlumova na výši. Ne sta, ale tisícové se zajisté s vnitřní rozkoší na ty doby rozpomínají. Největší část Cýrillských produkcí veřejných řídil on se svou školou. A s jakým zápalem! To těžko vypsati! Hrozná namáhání při zkouškách a produkcích nebyla mu ničím. Každý kus musil co nejsvědomitěji býti prodělán do největších podrobností. Tato veliká svědomitost bývala jedinou závadou, pro kterou se repertoir Chlumovy činnosti pohyboval jen v užším rámčt. Když však Chlum produkoval,' stálo to věru za poslech i za pohled. Všeobecně a bouřlivé byly jeho úspěchy. Po`zpěviz rozléhal se často sálem nekonečný jásó,t