— 2 —

konané a právě proto tak velebné ob-řady a neméně i ten zpěv zbožný věřící lid poutá a ku povznesení i zušlechtění jeho vydatně přispívá. Vzpomínám tu vždy ua výrok_ jednoho znalce, kterýž tomu rozumí: »V Emau,;ích čím déle to trvá, tím krásnějším a poutavějším se to stává.« A přece máme jenom ten prostinký a tak často velmi zneuznávaný chorál. O jak krásný, ano jak velebný jest tento zpěv, když jen svědomitě a pilně se pěstuje, a pečlivě — jalo v jednom z dopisů předešlých bylo naznačeno — se provádí! Než, kdy byl bych s tím popisem hotov, kdybych takové odbočky si dovoloval?
A proto jen k věci! Hle, tu již ubírají se čtyři kantoři odění v pluviálech ku pultu, jenž uprostřed choru stojí, a nadšeně započínají Invitatorium: »Christus natus est nobis, venite adoremus«, což celý sbor ihned radostně opakuje. Nemohu ovšem dopodrobna probírati jednotlivé částky matutina; jen tolik připomínám, že letos zvlášf slavnostným způsobem vše se konalo; jak antifony, tak i všecky žalmy a v třetím nocturnu cantica, jež dříve se jen recitovaly, pěl celý chor střídavě. Lekce pak s tím líbezným vánočním tonem a responsoria prolixa překrásně pěna od chlapců školy oblátní, posvátnou náladu ještě zvyšovaly. Když pak pontifex k závěrlcu matutina po »"Te Deum« zapěl po starobylém, dojemném způsobu evangelium o rodokmenu Ježíše Krista, následovala slavná »půlnoční«. Byl jsem při ní jálinem a mohl jsem tedy lépe, nežli bycli to byl mohl učiniti ve stallum, naslouchati těm prostinkým sice a přece opět tak velebným zpěvům, jimiž nejdražší obět byla provázena.
Bylo _mi jednou řečeno: »A co to máte s tím chorálem? když to člověk jednou slyší, má toho dost; slýchati častěji ty jednotvárné a suché melodie musí konečně omrzeti.« Odvětil jsem tia to: »Nejsem sice odborníkem, a ve sboru, v němž dopřáno mi spol upéti, slabým jsem začátečníkem; ale vyznati musím, že čím častěji některou tu částku, a kdyby to byla ta nejkratší antifona, pěti slyším, tím více se mi líbí, a těší mne, že i přemnozí jiní a mezi nimi i výteční znalci podobně soudí.«
Když byl celebrant intonoval: »Gloria in excelsis Deo«, pokračovala ta mladistvá naše družina ze školy oblátní a střídala se s mohutnýtu chorem řehol

níků. Snad jindy neučinil by tento zpěv tak mocný na srdce posluchače dojem. Ale o půlnoci, v době přeposvátné, v níž slaví se památka narození Páně, jest ti při zpěvu tom, jako bys ne hlasy prostinkých chlapců, nýbrž lilasy poslů nebeských slyšel, kteříž drulidy na luzícli betlémských slávu Boliu na výsostech prozpěvovali a na zemi lidem dobré vůle pokoj zvěstovali.
Blíží se pozdvihování. Posvátné ticho panuje v přepiněné svatyni. Zdá se, jakoby každý tajil decli, očekávaje s posvátnou touliou okamžik, k~_ly zrodí se Spasitel a tia slova konselcrační sestoupí s nebe na oltář! "Znamení zvonku zvěstuje, že Syn Boží dlí již mezi svými. V tom však také ozývá se s kůru hlas varhan, jenž srdce proniká a netušenou slastí a blažeností ho napltiuje. Zdá se ti, jako bys zvuky z nadpozemskýcli slyšel krajů, a mezi tím, co klesáš na kolena, abys Synu Božímu na oltáři již přítomnému povinnou, nejhlubší vzdal čest, slza nevýslovné radosti rosí oko tvé při vzpomínce na milostné spinění slov Miláčka Páně : »Et verbum caro factum est et habitavit in nobis.« To as hlásají nám ty úchvatné, nejjemnějšími rejsti-íky provedené variace varhan mezi pozdvihováním. Než i všecky ostatní mezihry nejen při této půlnoční mši sv., ale i v celé době vánoční jalo něžné jsou, jalo líbezně na srdce působí a jak mocně duši povznášejí a přizpůsobují, aby další částky bohoslužby s vroucnější ještě zbožností sledovati a z nich též hojnějšího užitku čerpati mohla. (5, umí ten dovedný varhaník náš krásnými melodiemi zdánlivou jednotvárnost při zpěvu chorálním zmirňovati. Jakýž pak div, že srdce plesá radostí a že snadno vžije se člověk do posvátných myšlének, kteréž líbeznými variacemi mimovoltiě probuzeny bývají !
Dovolil jsem si tuto poznámku, poněvadž by on sám v dopisech svých nikdy ji neučinil; snad i horšiti se bude proto na mne, ale littera scripta manet, — škrtati to již nikterak nebudu.
Než musím dopis svůj skončiti. Snad lio uveřejníte,*) ač nerad zabral bych Vám mnoho pro jiné důležitější zprávy potřebného místa ve vzácném listu Vašem. A proto jen krátce ještě připomínáni, že při nejdražší oběti mše sv. radost posvátná dostoupila vrcholu. Což divu,

.) A to s velikou radosti.	Redaktor.