-- 92 —

výsledek svého pátrání s udáním na počátku dotyčné části. Opakujte toto dobré, ano poti-ebué cvičení co nejčastčji, a seznáte, že při studiu cliorálu výborně Vám poslouží. Upozorňuji ale hned zde, že naleznete některé melodie, kteréž podle pravidla řečeného nedají se rozpoznati; jsou to všai: jen výminky, o nichž budoucně blíže pojednám.
Než tu k závěrku ještě něco mi na-padá. Umíte zajisté čísti noty chorální; pakli ne, tu upozorňuji, že, kde se nalézá

klíč CO, leží c, kde však jest klíč
čte se f, — ostatní pak tony jako při moderním písmu notovém čítají se posloupně dle linií a mezer mezi liniemi.
Iš blížícím se utěšeným svátkům vánočním a k novému roku pi-ijmetež nejsrdcčnější mé blahopřání. Bůli žehnej snaze Vaší a uděl hojného zdaru při hudebních produkcích chrámových.
Vám v Kristu oddaný
P. A. Sch.,
U. S. B.

Shopl a reforma zpěvu lidového i litnrOÍCI ho.
Proslovil na učiteleké konferenci okrese. Králové-Hradeckého řídící učitel Josef Bidlo. (Pokračování a dokončení.)

Sanctus i Benedictus má zase své části; zejména po Benedictus nemá se vynechávati »Hossana«.
Agnus má se začíti ihned po odpovídce knězi na »Pax domini sit semper vobiscum«, když na to hned i kněz »Agnus« říká; nemá se tedy preludovati tak dlouho, až kněz přijal. Agnus má se zpívati třikrát; dvakrát spojeno se slovy »miserere nobis«, po ti-etí se slovy »dona nobis pacem«. 'Latím slýcháme »dona nobis« jako zvláštní část anebo podkládají se slova ta pod část anebo pod celé Kyrie. Po skončeném »dona« ihned má se na kůru zpívati výňatek z inissálu zvaný Communio.
Tak zní předpis o řádu mše svaté.
Introit, Graduale, Offertorium a Communio hledejme v knize zvané Graduale Romanum, k čemuž jest i průvod varhan.
Rozumí se, že ředitel kůru potřebuje k tomu náležitých hudebnin a knih, a že nikdo rozumný nebude žádati, aby je zakoupil ze svého skrovného platu, anebo aby jich pracně přepisoval.
Dále poznamenáván-i:
i. Jest dovoleno užívati všech nástroji71, jestliže nevyrušují a zpěv nepi-ehlu.~ují; zpěvu bez anebo s varhanami dává se přednost.
2. Skladba má býti svatému úhonu přiměi-ena, a máme českých skladatelů dostatek, kteří výše jmenovaným předpisům vyhověvše obohatili hudbu cír

kevní lehčími i nádhernými plody. Jsou to: Foerster, Hruška, Nešvera, Skuherský, Cainer, Sychra, Zelinka a jiní.
V Německu, kde hudba církevní na vyšším nalézá se stupni, obdržíme hojný výběr dobrého i dokonalého — a laciného.
3.	Církev si pi-eje, aby pěstoval se Kehořský chorál, při jehož pouhém jmenování zpěvákům i posluchačům naskakuje prý husí kůže, a tvrdím, že zbytečně. A přece to j e s t to pravé roucho slavnostní, do něhož církev své modlitby odívá.
Při slavné mši sv. pi-íčí se duchu liturgickému a odporuje zi•ejmým zákonům církevním zpívání textu neliturgického.
Podotýkám vůbec jen toto: Zpívá-li kněz u oltáře »Gloria in excelsis Deo«, jedná kůr necírkevně a nemoudře, kdyby nepokračoval slovy pi-edepsanými : »Et in terra pax«.
Kde vůbec nemožné jest zpívání textu liturgického pi-i slavné mši, necht at se slouží jen tichá mše sv., při které lid zpívá písně řečí mateřskou. Tak poučuje Lehner, farář Vinohradský, vůdce opravců zpěvu církevního v Čechách.
Těmito hrubými rysy označil jsem jen poněkud cestu reformy; látku jen z části ku žádoucí srozumitelnosti vy-čerpati, nestačí ani vědomost má, ani čas.
Hodlal jsem pojednáním svým toho, l:do tak jal: vylíčeno, činí, ku další vy-