-86

Rozpravou o tom práce má by příliš vzrostla.
Zpěv liturgický.
Na tuto část osmělil jsem se otázku naši rozšířiti z důvodů :
;Lc podivná byla by osada s krásnou písní lidovou, ale se zpěvem liturgickým ve stavu bědném, obé necht tvoří krásný celek.
2.	Že ředitelství choru jest dovolené zaměstnání vedlejší a mnozí starší učitelé ponejvíce řediteli ]cůru jsou, mladší učitelé při žádostech svých dávají přednost místu podobnému.
Může-li učitel ze záliby podporo vati písemnictví, malbu, hospodářství, není rovněž nečestné ani neužitečné, všímá-li si zpěvu a hudby i církevní a tedy také i změn a pokroku v této příčině.
Loni byla zde konána odborná přednáška z ovocnictví ; prosím, abyste této mé ]crátké práci aspoň část loňské po-zornosti věnovali.
Liturgický zpěv ve mnohých koste-lích není ani zpěvem, poněvadž se tak málo zpívá — totiž tak málo zpěváků — že vše ostatní jalco nedostatky a vady má zatušovati hudba a teprve nebývá liturgická.
O úpadku hudby a zpěvu církevního pronáší se Dr. Walter na výše zmíněném sjezdu Cyrillslcém v Rezně takto:
»V dějinách umění známo jest o škodných výstřelcích stavitelství, plastiky, malířství; žádné umění nepokleslo ale tak, jako hudba církevní, tak velice, že veliký učenec G~rres mohl říci: Hudba církevní svým drzým nástrojným hlukem, svou nevázaností ve všech formách a pohybech, svou frivolní lehkostí, svým marnivým koketstvím podobá se — pánové, stydím se tak říci — bajadeře, která tančíc a se kolébajíc klaní se indickému bohu druhu nižšího.«
Poněkud mírněji stěžuje si Králové-Hradecký biskup ve svém okružníku uveřejněném v »Cyrillu«, č. 2. 1. r.:
»Liturgický zpěv postupem času byl porušen, takže kostely naše někdy zdají se býti ne tak chrámy Božími, jako spíše světskými divadly; a co původně ustanoveno bylo, aby mysli k Bohu po-vznášelo, toho použila převrácenost a neznalost lidská k tomu, aby rozkoší jakousi světskou srdce naplňovala.«

Pánové, kdo jen drobet slyšel anebo zvykl lepší církevní hudbě a zpěvu a vejde do chrámu, kde tu »krásnou hudbu« a málo anebo snad žádný zpěv slyší, ten zastydí se; zastydí se dvoj-násobně, je-li provozovatel Čech a pozorovatel Cech, a skoro bych chtěl do-ložiti — a zastydí se trojnásobně, je-li provozovatel učitel a pozorovatel také učitel.
Než nebudme tak ulcvapeni ve svém odsouzení a slyšme stesky provozovatelů, zvláště učitelů.
Zač to mám dělat? Jest odměna při-měřena práci? Jsem rád, když to takto seženu, a nevím, jak jinak? Nemám sil pomocných a zadarmo mi žádný nebude pomáhati. Ano i tuto výmluvu znám ze skutečnosti: Nesmím ani jinak dělati a podobně.
Mnohé z pronášených stesků jsou bohužel oprávněny, a nevím, nemělo-li by se reformovati v tomto smyslu diIve a potom podnikla by se snad druhá reforma, o které dnes chci mluviti, snadněj i.
Než o tom dosti. Pravdou ale také jest, přijal-li jsem úřad, přijal jsem též povinnost — a někde jsou pěvecké spolky mužské i ženské, provádí se hudební a pěvecké produkce až i koncerty světské — ale hudba a zpěv církevní ?
Liturgie má svůj nařízený řád a ten se nezachovává.
Vizme jen řád mešní!
Když kněz přichází k oltáři, má se na kůru zpívati část zvaná Introitus, v missálu předepsaná. A na místě toho slyšíme dlouhé preludium, přerývané ba přehlušované laděním a zkoušením všech nástrojů, ba i bubnů !
Když kněz u oltái c říká »Kyrie eleison« atd., má se totéž zpívati na kůru, a to třikrát »Kyrie«, ti-ikrát »Christe«, ti•ikrát »Kyrie«. Mnohý skladatel nedbal toho pořádku a míchá »Kyrie« s »Christe« kolikrát a jak se mu hudebně hodí.
Potom zpívá kněz »Gloria« a chor po kratičkém úvodu má vpadnouti slovy »et in terra pax« a dále zpívati celé tak, jak kněz modlí se u oltáře. Neliturgické jest opakovati slova »Gloria in excelsis Deo«, a to mnohdy vícekráte se hřmotem a slávou přenáramnou — a potom důležité části vynechávati, anebo jestli celé složeno, pro krátkost času aneb obtížná místa vynechávati.