stanou se Pavlové, jestliže jen oprava provádí se náležitě a není-li lid podněcován, ale poučován.
Brzy vytříbí se vkus zpěvákům a tím i vkus posluchačů.
Kdo neumí anebo nemůže anebo ne-chce zpívati, modli se, vždyt je zpěv také modlitbou, ale jen pro toho, kdo zpívaje se modlí.
Podívejme se nyní do školy.
Má-li škola cvičiti píseň církevní, rozumí se samo, že vybéi c si něco z těch pokynů, jež jsem předeslal a že pi-i výběru písně ti-eba říditi se potřebou osady. Nebude snad škola cvičiti takové písně, které se nikdy a nikde na osadě nezpívají !
A tu zajisté dorozumí se správa školy se správou duchovní; kde v jedné farnosti škol více, j est s p o l e č n é v š e c h dorozumění žádoucí.
Snad již zde kámen úrazu.
Pravdou již z pi-edu dokázanou jest, že učitel má povinnost písně církevní cvičiti; rovněž pravdou jest, že správce duchovní má právo, ba povinnost starati se, aby tak se dělo, rovněž ale má povinnost, toho si v á ž i t i, kde tak se děje.
Nezavládne-li na obou stranách vědomí, že slouží se věci svaté, věci ne-malé důležitosti, vztýčí-li se na jedné neb druhé straně pánovitost — potom pouhá zmínka, pouhá žádost reformy z jedné nebo druhé strany jest i příčinou nerozumného škádlení, ba i hlubších roztržek.
Tady dobrá vůle koláče jí.
V časopise »Vychovateli«, roč. VII., 492, míní pan spisovatel, že je možno za rok nacvičiti 6—8 písní a po čas školní návštěvy asi 30 písní. Mnohý z nás lekce se té cifry a vzdychne: »To bych jinému ani nesměl učiti!«
6—8 nových písní na první rok re-formy, praví m n o v ý c h p í s n í, j est ne-možnost. Vždyt jest třeba těm písním d o b ~e naučiti a ucho i cit zpěváků i posluchačů zvolna a dobrým pi cdnesem navnaditi, aby spíše počali toužiti, 21znitl po dobrých písních, aby podobná píseň budoucí měla cestu raženu a při-jetí přiznivo. Ta]cé bude třeba opatrně bojovati proti výše zmíněným obrancům stávajícího pořádku. Proto myslím, že stačí jedna složitější, 2 a nejvýše 3 jednoduché písně. Do ti-etice všeho dobrélio!

Písním učí se známou metodou. (Viz Mazánek.)
z. Přečte a vysvětlí se text. Zde budiž katecheta ve škole, kazatel v kostele žákům i lidem napomocen, nebo nerozumí-li se textu, jaká to modlitba, jaký zpěv?
Doporučuji zpívati ze zpěvníčku, ne-bot pamět bývá i roztržita a hledáním slova stěžuje se přednes i jistota zpěvu.
2.	Učitel zahrá nebo zazpívá melodii písně sám.
Doporučuji zpívati dle znamének, nejlépe dle not, kterých netřeba žákům nižších oddělení důkladně znáti, ale přece již polohou not sledují i zrakem stoupání nebo klesání nápěvu, obloučky, délku a cvičí se tudíž lehce.
3.	'Láci zpívají spolu jemně, slabě, část po části.
4.	Cásti jednotlivé se spojí v celek, ten se opakuje až k náležitému osvojení — ne hned v první anebo v prvních hodinách — nýbrž dalším cvikem.
Poznámky: Netrpme dětem, aby ]cřičely. Doprovázejme houslemi, zvláště když dětem únavou aneb počasím hlas klesá. Průvod harmonia a nebo varhan o malé znání zpěv předstihuj, abys za-mezil klesání hIasu a docílil svého rythmu, Provázejme vždy dle not a harmonisací důstojnou.
Necvičme písně kostelní dvouhlasně. Chorál jest mohutný ve své jednohlasosti — druhý hlas při dobré harmonisaci jest práce umělá, těžká, zapomíná se snadno a když potom takový zpěvák notuje druhý lilas vlastní svojí skladbou, bývá to hrozné poslouchání. Také tím nabudeme mnoho času!
V ti-ídách nižších od 3. škol. roku počínajíce zpívejme písně lehčí, kratší, snad již na osadě známé, ve vyšších spakujme a nové těžší pi-idávejme.
Láci učí se sice zpívati od žákii i od lidu slyšením a podobně tak lid od škol. dětí, toho ale nedbejme a učme ve škole a opakujme známé s náležitou bedlivostí!
Nyní mělo by následovati, kterak ošetřovati píseň pro budoucnost, t. j., aby se písním těm pomocí škol. dětí naučil lid, a píseň aby byla ušetřena všech kazů a pohrom časových.
Kde reforma dostoupila toho stadia, o kterém zde byla řeč, tam rozchodující činitelé najdou i cestu i metodu tamní osadě přiměřenou.