-83‑

i6. století. Cím více v úvodu se ujištuje, že melodie s velikou péčí byly opraveny, tím bezpečněji lze souditi na vydání velmi porušené. Le však od r. 1600—i800 velmi pilně chorál se zpíval, tomu nasvědčují četná vydání knih chorálních tištěna v Italii (Benátky), v Německu, v Čechách, ve Francii, v Belgii a v Polsku.
Chorál v křestanství tak pevně byl zakořeněn, že teprve po ti•ech stoletích ve Francii nepřátelským útokům revoluce, v Rakousku a pak v Německu josefinismu podlehl. Jak ve Francii lid na chorálu lpěl a úpině si ho osvojil, ukázalo se, když kněží od Jakobinů po-vražděni aneb ze země vyhnáni byli.
Na některých místech shromáždili se lidé v stodolách aneb v lesích, aby nejenom všecky zpěvy, jichž obyčejně při zpívané mši svaté se užívalo, ale o svátcích i celé matutinum a ostatní církevní hodinky — zpívali. I z okolí Mohuče známo jest, že lid s podivuhodnou houževnatostí lpěl na latinském chorálu, na proti tomu o německých mešních písních ničeho slyšeti nechtěl, německé písně nezpíval, ale spíše jim odpíral a je přerušoval, až posléze použito bylo násilí. Vojsko za tímto účelem muselo zakročiti, ano i děl bylo použito, a ti, kteříž se vzpírali, přísně byli potrestáni. A tak chorál na počátku našeho století alespoň čestně padl. V prvních letech našeho století pěl se v některých zemích ještě trochu chorál, ale nerozumělo se mu. Ve veřejnosti více se o něm nemluvilo. Byl mrtev a tudíž i pohřben.
Když pak církevní život opět se probudil a s ním i láska ku křestanskému umění nově oživla a posvátná, především vícehlasá hudba dle dobrých vzorů ze starší doby byla opravena a

obnovena, musel chorál takměř znova býti objeven. To ovšem stálo veliké, vy-trvalé píle a mnohého studia. Ve Francii a Belgii počato s dějinným bádáním o melodiích chorálu a o způsobu, jakým pěti by se měly, (Lambillotte, Bonhomme, Pothier). V knihovnách a v archivech pátráno po starých spisech chorálních. Ponejvíce věnována pozornost praktickému provádění chorálu. Ze pak o rozšíření jeho zejména v Rakousku a v Německu spolky Cecilianské velikých získaly si zásluh, všeobecně jest známo. Jak blahodárně v ohledu tom zde v Cechách jednoty Cyrillské působí, o tom mnoho potěšitelných dalo by se uvésti dokladů.
V Belgii, ve Francii a v Německu upravena byla na základě dějepisných studií rozlíčná vydání knih chorálních, mezi nimiž vyniká zvláště dílo benediktina Pothiera. Mnohem většího ještě rozšíření dočkalo se nové vydání, jež uspořádala sama římská kongregace ritů a časový dopiněk římského Graduale z roku 16r5, kdežto k Vesperále (Antifonale) zvolen bvl benátský výtisk z roku 1585. Obě tato díla častějšími výnosy prohlášena byla za officielní čili úi-ední vydání chorálu římské církve.
Končím krátký tento dějepisný nástin, ale dovolte, abych opět a opět připomenul Vám: Zpívejte chorál, ale jenom pro Bůh ne s takovým křikem, jinak nemilosrdně ho ubijete.
Zpívejte též rovnoměrně; jen pi-i zpěvu chorálu žádné »poskakování.« Ach, můj Bože, co hříchů již bylo na chorálu spácháno! Což divu, že dopracovati se nemůže té oblíbenosti, jalcéž právem zasluhuje.
Vám oddaný
P. A. Sch., U. S. B.

~koIa (a reforma zpěvu lidového i liturgického.
Proslovil na učitelské konferenci okresu Králové-Hradeckého řídicí učitel Josef Bidlo
(Pokračování.)
Cech Bartoš tenlcrát doufá v nápravu, »Chut a náklonnost ku zpěvu z lidu »ujmou-li se našeho neprávem a k ne- dosud ještě nevymizela, ale není, kdoby malé škodě zanedbaného zpěvu národ- jeho duchovní hlad konejšil stravou chutního jak církevního tak světského přední nou a záživnou.«
vzdělavatelé národa, kněz a učitel«	Učebná osnova zpěvu žádá šlechtiti