- 82 -

tého opata Augustina tam ku hlásání svaté víry Kristovy vyslal (596). Když pal< tato utěšeně vzkvétající církev anglická od pohanských národů byla zničena, příšli později od papeže Vitaliána vyslaní opat Hadrian s Theodorem a roku 679 římský kantor Jan, jenž po delší dobu vyučoval ve zvláštní škole zpěvu chorálnímu; školu tu navštěvovalo rnnoho anglosaských kleriků. — Do Francie dostal se římský chorál hlavně při-činěním Pipina u Karla Vel. Poněvadž ale francouzští zpěváci, pro něž něžné, jemné melodie zpěvu uměleckého byly pi•íliš nesnadné, tyto rozmanitými změnami pokazili, stálo to opět mnoho namáhavé práce, aby přesná podání o zpěvu chorálním se pevně zakořenila a ustálila. Za tím účelem také mnozí francouzští zpěváci cestovali do Říma, aby správné-mu zpěvu chorálnímu se přiučili, římští pak zpěváci opět častěji přicházeli do Francie, aby zpěvu tomu důkladně vy-učovali. Rolcu 760 přišel papežský zpěvák Simeon, r. 787 Theodor a Benedikt, r. 790 Petr a Roman. Když pak věrověstové vnikali do východního Německa a dále přes hranice Německa do Cech, Moravy, Polska a Uher, tu známost o zpěvu choráluim i v těchto krajinách se rozšířila. Do Spaněl přenesen byl chorál roku 1678, kdy totiž tamější liturgie za římskou byla vyměněna.
Tím způsobem veškeren křestanský západ sjednocen byl společným, velebným zpěvem chorálním, v němž vzdávala se v krajinách těch Bohu povinná čest a chvála.
Abychom pak mohli si učiniti správný pojem o tom, kterak se tenkráte chorálu při bohoslužbě užívalo, dlužno při-pomenouti, že v každém městě biskupském kathedrální kapitolou a duchovenstvem, v každém z četných klášterů na sta čítajícími mnichy a v přemnohých chrámech farních duchovenstvem farním každodenně při zpívané mši svaté i při církevních denních i nočních hodinkách chorálně se pělo.
A jak dobře věřící lid této bohoslužbě se zpěvy rozuměl a si jí vážil, patrno ze zpráv, dle nichž i knížata lzi-esfanská i panovníci na bohoslužbě té brali podílu; to se jaksi samo sebou rozumělo. Tak na př. Karel Vel. demiě nejen při zpívané mši svaté, nýbrž i při vesperách a ostatních denních hodinkách církevních, o všech pak svátcích i při nočním matutinum zbožně býval při

tomen, ano co dobrý znatel chorálu v choru i spolu zpíval Totéž vypravuje se o císaři Ottonovi Vel., o králi anglickém Alfredovi a o Robertu, králi francouzském. A že sv. Václav, jenž tak zbožně i v noci chrámy navštěvoval, na společné modlitbě v choru bral po-dílu, o tom snad nelze pochybovati. V středověkých kronikách na mnohých místech líčí se, kterak o větších svát-cích slavným způsobem panovníci s celým dvořanstvem ubírali se do chrámu a pi•i celém matutinum, ač zpěvy nejednou velmi dlouho trvaly, příkladně přítomni bývali.
Od dob Karla Vel. vzkvétal chorál, až pak od 14. století počal se jeviti jeho úpadek; samovláda gregorianských melodií pominula a vznikla hudba mensurální, kteréž od hudebníků věnována byla veškerá láska a péče. Veleni mocným a nebezpečným nepřítelem chorálu byl humanismus, jenž jak známo se zvláštní zálibou, ano vášní pěstoval studium starých klassilců, odkudž docela přirozeně vznikla jakási záliba v poharistvu, kteráž od konce století i5tého v církvi velikých způsobila škod a pohrom. Většina přívrženců tohoto směru byli bud úpiní nevěrci, aneb alespoii z náboženství tropili si posiněch, kněze pak, mnichy, jakož i církevní modlitbu, kde a jak mohli, tupili a zlehčovali. Výroky Lutra, Zwingli-ho, Kalvína a mnohých stoupenců jejich zřejmým jsou toho důkazem. Vyvinula se zřejmá nenávist proti bohoslužebným obřadům církve a tím ovšem vzniklo i množství předsudků proti chorálu, kteréž působily tím zhoubněji, poněvadž i přemnozí katolíci pravou cenu chorálu více nepoznávali. Podobně jako velebné chrámy středověké, kteréž nevkusnými se zdály, rozličnými přístavbami a přeměnami v souhlas s novými ideami renaissance měly býti uvedeny, tím ale právě byly znešvařeny, podobně dělo se i v chorálu. Pracovalo a opravovalo se na něm, zejména pak delší a bohatší jeho melodie nemilosrdně byly přistřihovány a zkracovány. Poněvadž ale při tomto opravování každý jednal dle svého vlastního náhledu a dle své chuti, povstalo slzoro tolik nových směrů chorálních, kolik bylo tiskáren, v nichž knihy pro chorál se upravovaly. :i tak původní, po celý středověk pečlivě chovaná jednoda zpěvu byla zničena. Dokladem toho jsou téměř všecka tisková vydání ve folio z konce