75
kol~> a reforni.i zpevu li Ověho i lituroické110.
Proslovil na učitelské konferenci okresu Králové-Hradeckého řídící učitel Jcsef Bidlo.

-',-b. Nový krok k zvelebení církevního ZpBVU stal se tyto dni v diecésí naší, krok, jakých přáli bychom si více. Kdo jiný má spíše pracovati o tom, než komu dáno učiti hned začátkům zpěvu, než učitelstvo? A bude-li učitelstvo rozuměti v té věci úkolu svému, a bude-li v práci té podporováno kněžstvem rov-něž věci té znalým, pak nám z pokolení malého vyroste zpěváčků a zpěváků pro naše kůry s dostatek. Proto byla velmi dobrou myšléulca p. inspektora Dunovskéllo v Král. Hradci, že slal na program učitelské konference pro okres tento, odbývané dne I1. září, pi-ednášku o pěstování círl:evního zpěvu. A ještě lepší bylo, že k tomu vyvolil ze svého učitelstva sílu nad jiné povolanou, učitele, který pro pi-esný zpěv církevní horuje a který na svém působišti pi-i skrovných poměrech provedl, čeho posud neprovedli ani v poměrech daleko pi-íznivějšíc11. Známe toho statného Cvrillistu — je to p. Jos. Bidlo, řídící učitel v Miletíně. Necllceu:e jeho zásluhy vyvyšovati, nechceme ani pi-ednášku jeho vychvalovati. Víme, že nalezli se mnozí, kterým zdály se požadavky přesného zpěvu církevního nedostižnými. Ale poukazujeme na jednu věc: Jeden list, který se čítá mezi vážné, přinesl o té konferenci zprávu. O přednášce hygienické také — ale o přednášce z církevního odboru — ani slova. Je to karakteristické. Bacilly a rozprašovače karbolky jsou tedy snad nad písně, kterými se budí i víra i mysl slechetná i krasocit. Toto opomenutí nás pouze pi-imělo napsati krátkou tuto zprávu, abychom ukázali, že v učitelstvu nacházejí se minové, kteří nemají službu kostelní za ponižující, ale dovedou sloužiti idei posvátného umění se znalostí a lásl:ou. Kéž tato láska vštěpuje se všem nastávajícím učitelům a všem budoucím kněžím!G paedagogií a semiuái-ů čekáme nadšené pracovníky pro ideu Cyrillskou! Ta budiž jednou posvátnou páskou, která kněze a učitele spojuje.
Tato slova Králové-Hradeckého listu >,Obnovy« klademe jako úvod k pi-ednášce, kterou tuto dále v původním znění pi-inášíme.

V r. I86o na církevním sněmu provinciálním v Praze shromáždění biskupové čeští zvláštní pozornost svou věnovali i záležitosti zpěvu církevního. Ovocem toho byl v roce 1563—64 péčí Svato-Janského Dědictví vydaný Kaucionál, kde v dílu druhém klade se ,.,-gem zpěvumilovným čtenářům důležitá otázka: Co počneme, abychom náboženskou zpěvavost lidu, jenž vůčihledě chábne, opět pozdvihli?
Podobně tak dálo se i v zemích jiných, a dosud otázky téhož a pi-íbuzného obsshu zní ve všech zemích vzdělaných, kde mužové nadšení, mužové všech stavit, mezi nimiž stav učitelský není na místě posledním, snaží se probuditi a povznésti zpěv cln-ámový.
Tak v Německu dr. Fr. Witt, syn učitele, jalo zvláště ku cti našeho stavu poznamenal slavnostní řečník sjezdu Cyrillskélio v Rezně roku lonského -- teu položil k reformě církevního zpěvu základ, z něhož vyrostla budova velebná, obdivována od veškerého křestanského světa.
I v našich vlastech českoslovauských mužové nadaní, pílí mravenčí pi-ičitiují se obětavě, aby naši českou duchovní píseti, nejvzácnější památku po praotcích zdědě:iou, starý skvost ceny neobyčejné, která vzdor nepřízni krutých věků až ua nás se dochovala, aby perlu tu očistili, poklad v temnostech skrytý na světlo denní vynesli.
Jsou to, pol:ud mi známo, prof. Konrád, Ki-ížkovský, Skuherský, Hruška — zemřelí — ze žijících: Lehner, Hollaiu, Foerster, Nešvera a jiní.
Avšak zdaž práce obětavá hojnou žní se odměliuje?
A přece: Obrození a zvelebení zpěvu národního jak církevního talc světského jest nemalé důležitosti; jdet tu nejen o zušlechtění estetického skusu, nýbrž• i o zachování a povznesení mravnosti lidu našeho, nynější poesií kramái-skou nemálo ohrožené.*)
Prameny : Časopisy pro církevní hudbu a zpěv »Cyrily,, , liegende I Il tter,-,	nNlusica Sacra,,
;
předmluv}' ku zpěvníkům: Kanciunálu svato-Janskému, liullainovu, Lehuerovu; Mazánkovo vy-učování zpěvu.
*) Ir. liarto5: Lid a nárud, II.. 2)3.