katolick on	pOSV~tlloll

Majitel, vydavatel
1895. Búník XXII,	F. J. LEHNER.	Číslo 10.
~~ ÍIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIiIIIIIIIIIIIIIiiIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIII11111111111111111111iIIIIIIIIIIIIiIIIIIII11111111111111111111111111111111111ÍIlÍIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIII!IIÍIIIIIIIIIIIIIIÍIIÍIIIIÍIIIIÍIII~~
Listy kněze benediktina z kláštera Ematiskěho v Praze
o zpěvu chorahlínl.

Milý pane řediteli!
Přejete si, abych i dějiny chorálu podrobněji Vám vypsal; s největší radostí přání Vašemu vyhovím, ale hned pi•edem upozorňuji, že nedá se to krátce odbyti a že tudíž tento list můj poněkud delší bude, nežli byste si snad přál; než raději hned k věci, Dějiny chorálu počínají vlastně hned s dějinami církve samé. již za časů apoštolů pěl se chorál, chorál zpíval se později i v podzemních kobkách katakomb, v nichž první ki csfané k bohoslužbě se scházívali; tu nejednou se stalo, že pronásledovatelé upozorněni zpěvem, jenž ze vzdušných otvorů katakomb vyzníval, celé shromáždění pohřbili tím, že shora pískem je zasypali. Když pak za císaře Konstantina přestalo pronásledování ki-estauů a bohoslužba veicjuě a slavně konati se mohla, nastála i posvátnému zpěvu nová, příznivější doba rozkvětu. První hnutí ku zvelebení zpěvu bohoslužebného vyšlo ze Syrie, kde sv. Lfrém (-i 379) a s ním i po něm jiní výteční mužové na rozšíicní a vyzdobení bohoslužby horlivě pracovali, a to zejména složením mnohých nových, krásných písní a zpěvů. Podnět k tomu zavdali v první radě rozliční bludařové, ktei•íž zpěvy svými lid sváděli. Mělo-li se zhoubné jich působení učiniti neškodným, zavésti se musely dobré, ale také krásné zpěvy.

Avšak mocnějším důvodem lcu zavedení nových velebných zpěvů do bohoslužby byla ta okolnost, že ki-estanství sproštěné pout a vazeb mělo veřejně započíti blahodárnou činnost svou mezi národy, mělo jaksi vniknouti v život národů a jej posvětiti; a tu ovšem bylo nutno, aby bohoslužba vůbec a zvláště zpěv, jímž se provázela, získaly srdce a mysle těch, ktei-í2 na víru křestanskou měli býti obráceni, t. j. křestanství i v tomto ohledu muselo se jaksi příznivě odporučovati.
Ze Syrie přepěstovalo se požehnané toto působení na zvelebení bohoslužebného zpěvu i na západ — do Italie.
Sv. učitel církevní Ambrož (i 397) zavedl nejprve v sídelním městě svém Miláně zpěv antifon a hymnů.
Od této doby as odvozují se i ty bohatší již hudební skladby, čili zpěv umělý. Není pochybnosti, že sv. Ambrož sám větší počet melodií složil; vždyt známo, že stává dosud více hymnů od něho složených, kteréž až podnes dle nápěvů těch nejstarších se zpívají. Ostatní as dopiněno bylo od jeho žáků a nástupců, takže nejnutnějším potřebám bohoslužby bylo vyhověno. Způsob, jakým sv. Ambrož zpěv církevní uspoi-ádal, činil na věřící mocný dojem, což zřejmo z toho, že bludai•i pini závisti si naříkali, že biskup svými zpěvy lid okouzluje. Ryclile rozšířil se tento nový