-6g‑

seny, aby náboženský, státní a společenský i-ád ze stěžejí byl vyvrácen. Církev Boží však, která jediná má prosti-edků, aby snahám těm i-ádně a s výsledkem trvalým se opřela, s nedůvěrou bývá pozorována, ve volné činnosti bývá jí překáženo a zachází se s ní namnoze jako s nepřítelkyní. Aprávě ti, ktei-í, jak jsem právě podotknul, o Církvi nepi-átelsky smýšlejí, kteří by rádi veškerý katolický život potlačili, pokoušejí se nyní pod pokryteckou škraboškou, jako by jim záleželo na vzdělání katolického lidu a na důstojné oslavě bohoslužby, kterou nenavštěvují, aby věrné katolíky proti Církvi a nařízením jejím poštvali, a takovým způsobem Církev do rozpaků pi-iváděli. Ti všichni pracují vědomě anebo nevědomě revoluci, pi-evratu do rukou. Nedejte se, Nejmilejší, od takových oklamati. N i k d y nesúčastiiujte se schůzí anebo kroků, jejichž účelem jest protestovati,

vzpírati se církevním pi-edpisům. 'Máte-li přání v příčině zpěvu círizevního, oznamte je svému správci duchovnímu anebo děkanovi venkovské kapitoly, jemuž fara vaše náleží. Teu mně to oznámí, já pa]<: prosbu vaši budu svědomitě a způsobem uejlaskavějším zlzoušeti, a vyhovím jí, pokud zákony církevní a zájmy o blaho duchovní veškeré diecése tolio dopustí. Rozhodnutí mé pi-ijměte s onou uctivostí a s onou poslušností, s jalzou katolík své řádné, od Bolia ustauove;ié vrchnosti církevní jest povinován. Tak jednáte jako pravé a věrné dítky svaté katolické Církve, jíž náležeti dostalo se vám nezměrného štěstí, a božský Vykupitel, který učenuílzům svým a jejich nástupcům pravil: »Kdo vás slyší, mne slyší« (Luk. io, 16), uzná vás za pravé členy svého stáda a nezadrží vám od-měnu, která víře a věrnosti jest pi-islíbena.«

Jak se nám daří?

Kráčí-li muž za jistým ideálem, který po zralých úvahách za úlzol životní si byl vytkuul; putuje-li již dlouhou řadu let k cíli, který před zrakem jeho ve vzdušných výšinách se stkví, zastavuje se ob čas, aby se ohlédl a zněi-il cestu, kterou urazil. Cím vyšší cíl, tím namáhavější jest stoupání. Každým krokem obzor roste. A poutník zastavivší kroky své z toho se těší, že již tak vysolzo dospěl. Těší se z volného a rozšířeného pohledu, jaký mu vyšší stanovisko poskytuje. Pak ale oko zase zírá v před k vytknutému cíli, k těm výši-nám, na jejichž temenu k nebesům čelí ten vytoužený velechrám, ta svatyně, odkud dnem i nocí zaznívají velebné chvalozpěvy, které jako vonné kadidlo vystupují až k samému trůnu Beránkově. Poutník zkouší své síly, váží prosti'edky, jíchž hodlá užiti, aby dospěl k cíli. Tuží odvahu na výsledcích, jichž se dodělal. Rozněcuje nadšení pohledem na krásu svatyně, k níž spěje. Kuje vytrvalost vzpomínlzami na mnohé vítězství, jehož bojem vydobyl. Dojista uchvátí palmu vítěznou, jestliže s očí nespustí cíl, jestliže v srdci nezhasne žár nadšení. Nesmí se ovšem lekati nesnází a obtíží

při putování po horách a dolech nezbytných.
Poutníky jsme my Cyrillisté. Spějeme k cíli vznešenému. Liturgicky správná a umělecky, pokud lze, nejdokonalejší hudba posvátná v nejširším slova smyslu jest úlcolem, na jehož pro-vedení jsme se odvážili. Putujeme všichni za stejným cílem touže cestou, něktei-í drahně let, jiní teprv od nedávna, redaktor po celé čtvrtstoletí, věrní stoupenci jedno i dvě desítiletí.
Když na počátku roku 1874 redaktor práci pi-ed tím soukromně pěstovanou vydáváním tohoto časopisu posvátné hudbě církevní věnovaného veřejně za-hájil, a po šesti letech roku 188o zřízením Obecné Jednoty Cyrillské na základě pevné organisace zásady církevní v život uváděti se jal, zdál se četným kruhům skorem všeobecně úlzol nebetyčnou, nepi-ístupnou horou, na jejížto témě vystoupiti holou nemožností býti se zdálo. Na vynikajícícli místech pochybováno o zdravém rozumu člověka, který věci tak nemožné a ne-rozumné se odvažuje. Lidem smýšlení příznivějšího nedostávalo se z valné části odvahy, již omlouvali nedostatečností