právě kdy ku zpívané mši jsem se ubíral: »Kterou pak chorální mši budete dnes prováděti?« (Odpustte, že užívám, aby se věci lépe porozumělo, méně správného, ale často užívaného výrazu: »prováděti«.) pin udivení pohlédl jsem na tazatele a odvětil mu: »U nás se nic neprovádí.« »A jak to«, tak tázal se dále, »já myslil, že v Emausích jest každého dne zpívaná mše?« »Ovšemže,« já opět na to, »jen že my ji neprovádíme.« Zajisté, že porozuměl mi, co chtěl jsem říci. Chorální zpěv se vlastně neprovádí. Vznešenému, posvátnému zpěvu chorálnímu děje se veliká křivda, on bývá, abych talc řekl, degradován, staví-li se na roveň s ostatní hudbou chrámovou. Chorál není chrámovou hudbou v obyčejném významu, ou jest mnohem více; — on jest slavnostní formou liturgické modlitby: chorál jest zpívaná modlitba aneb modlený zpěv církve. Právě tak jalco celebrující kněz ovace, prefaci, Pater noster zpívá, talc jako podjáhen epištolu a jáhen evangelium v slavnostném zpěvném tonu před-náší, právě talc schola cautorum, t. j. liturgický chor zpívá Introit, Kyrie, Gloria, Graduale atd. při vše1n tom jedná se pouze o liturgické úryvky z připadajícího mešního formuláře, kteréž ve zvláštní těmto částkám mešních modliteb pi•iměřené melodické formě se před-nášejí; nikterak ale nejedná se tu o ně-jaké z círlcevní hudby vytiaté piety.
Název »chrámová hudba« vznikl teprv tenkráte, když následkem vnikání více - hlasého zpěvu do liturgie pravý pojem o zpěvu choráluím počal mizeti. Od té doby ovšem právem mluviti se může o chrámových hudebních produkcích; nebot minuly ty časy a sotva kdy se vrátí, kdy netoliko v chrámech kathedrálních, klášterních a kollegiátních, nýbrž i v chrámech farních četné duchovenstvo shromažďovalo se každodenně ku slavení nejdražší oběti a k modlitbě kanonických hodinek. Tehdáž ovšem ne-bylo zapotřebí zvláštního choru zpěváků, tehdáž zbytečnými byly i všeliké chrámové hudební produkce: duchovenstvo samo zpívalo, modlitba jeho byl zpěv a zpěv jeho byla modlitba. To nyní do-cela se změnilo; jen velmi málo jest svatyň, v nichž zpěv chorální zaujímá místo, kteréž mu po právu pi-ísluší; ve většině chrámů se vedle všeliké jiné hudby chorál též co hudba pro-vádí.

Než, milý pane i•editeli, proč vše to Vám píšu? Snad proto, abych ukázal Vám, že vznešený ideál zpěvu chorálního, talc jak svrchu jsem ho vylíčil, pro Vás do nedozírné, snad dokonce ne-dostižitelné dálky jest pošinut? O nikoliv! To, co pronesl jsem, nikterak nemá odejmouti Vám jarou zmužilost. Přičitite se jen, abyste chorál ]ce cti a chvále Boží dobře a krásně zpívali; s největší radostí budu Vám pi-i tom nápomocen. VIyšlénky tyto jen proto jsem pronesl, abyste mnohým zvláštnostem liturgického zpěvu dobře porozuměl, abyste ve zpěvu chorálním něco posvátného spatřoval a tudíž i náležitě si ho vážil a s velikou úctou pi•i pěstování jeho si počínal. Snad naskytne se mi ještě pi•íležitost, abych k důležitým těmto myšlénkám opět se vrátil.
Chorál tedy není vlastně hudbou chrámovou; on jest více, a přece — a to nelze dosti často a důrazně opětovati — chorál jest skutečnou a pravou hudbou a tím právě nejnebezpečnější rána bývá mu zasazena, že pravidelně talc se pi-ednáší, jakoby žádnou hudbou nebyl.
Slyšel jsem v mnohých velikých chrámech, ano i v těch nejproslulejších lcathedrálách zpívati chorál — a skoro vždy uči,iilo to na mne dojem: »Ach, co to za zvláštní nehudební zvuky!« Jak pookřál jsem, když nezpíval se chorál, nýbrž kdvž liturgické texty pi•ednášely se ve vícehlasých skladbách; to alespoň byla pořádná hudba. v níž ob-sažen byl cit, jenž v srdci posluchačů potkával se s ohlasem, při němž bylo lze se modliti. Ale takový chorál ! Ono známé »aschgrau« Albána Stolze byl by as ten nejpi•iměi•enější název pro takovýto zpěv. A přece, věřte mně, jenž již mnoho krásné, ano velikolepé hudby jsem slyšel, chorál, jen když správně se zpívá, jest ryzí, ano velebnou hudbou, kteráž měi-iti se muže i s hudbou mužů nadání Palestriny, Bacha a Beethovena.
A abych hned v prvním dopise dal Vám praktický pokyn, tu slyšte, že ne-milosrdně ubijí se chorál, když se pi•i něm ki•ičí aneb dokonce řve, když hrubě, surově a bez citu se zpívá. Tot pi-ece zřejmé, že se selcerou tesai•e nelze vy-řezati jemnou sošku ze slonoviny a že s obyčejným koštětem v barvě namočeným nelze provésti ušlechtilý obraz světce na zdi chrámové. Kdyby někdo