1895. RočlÚ XXII,

YRI Isll
čAsoF1s
hro kalolickou hnclbii hosv-ítnon
v Čechách, na Moravě a ve Slezsku, zároveň
OnuN 0~ ECNÉ JEnNOxY CYRSL GSZÉ.
Majitel, vydavatel a redaktor:
F. J. LEHNER.	C! SIO 8.

CCI	IIIiI Illlllulllnnunnnllllll lluhlinÍlliii1111111111111111IIIII1111111pIIgIIIIIIl011111101111111IlIIIIIIIIIII1111111111111111111IIIIliIlllillllllll11111111111111111IIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIPPInIIIIUUIIIIIIIIIIIIIIIIIInIIII_1,'>
Cyrillské procházky.
Píše Clemens Kuffner.

Není pochybnosti, Jednoty Cyrillslcé dosavadní vykonaly mnoho; ale u po-rovnání s tím, co ještě vykonati přijde, jest toho ještě málo. Ač tmy namnoze prchly, celkem přece ještě není den. Však, díky Bohu, že múžeme očekávati den, a že čas nynější jest zorou slunce pi•edcházející a ne červáu]cem večerním. Den teprv přijde! O tom se může pře-svědčiti, kdo v této pi-íčině činí pozorování. Mám již ta]<: teu zvyk, že, kam přijdu, všímám si stavu hudby ]costelní, a že na základě těch pozorování tvořím si úsudky o minulosti a spolu i jakýsi rozpočet do budoucnosti. Avšak příležitostí lc tomu mám málo. Od měst jsem vzdálen a pi•ešlá doba zimní a jarní ob-mezila pozorování rné také jen na málo venkovských obcí. Ve vesnici není dalekohledu, a kde ještě i lesy a vrchy překážejí, tam se mnoho nevypozoruje. Leč i podle toho, co jsem uviděl, neb vlastně uslyšel, mohu si učiniti úsudek. Navštívil jsem několik okolních poutí a byl jsem při několika příležitostech, pi-i nichž zněl chrámový zpěv. A co se může o tom sumárně a krátce i•íci ? Ge Cyrillismu kvete naděje. Yojd' se mnou, milý čtenáři, a pi•esvědčís se. V obci A jest pout. O obci víme z pi-edu, že je tu Cyrillská Jednota. »Cyrill« nám praví, že tu před lety byla ffizena. Ale zatím nepřišla jií. dávno o ní žádná zvěst. Předpokládáš tedy skoro na jisto, že je z větší části zboi•ena, aneb že ledabylo

živoi-í. Vstupujeme do chrámu, ale při-cházíme již trochu pozdě. Kněz zrovna intonuje Gloria. Co se asi ted ozve s kůru? Napjatě čekáš. Ale, jaké pře-kvapení! Bez jakéhokoli přechodu na varhany slyšíc zcela správné pokračování: »Et in terra paK ...« a to 4hlasé s průvodem varhan: pěknou, slušnou, jistě reformovanou vokální lehkou skladbu. Nic se nevynechává, zbožně se zpívá. Vrchní hlasy znějí dosti čistě, spodní jsou trochu nevytříbené, ale celkem slušné. Sbor dělá dojem sezpívanosti a dobrého vedení. "Lpívá se tu asi častěji, než jen o pouti. jen ješt lepši výslovnost a duchovnější pojetí nedostává se přednesu. Leč to se snadno venkovské obci odpustí. Po epištole následovalo liturgicky zcela spráG,ně Wittovo »Ecce Sacerdos magnus« (bylat Missa de Confessore Pontifice, »Statuit«), jenom že sbor byl podporován varhanami, které hrály partituru. Credo a ostatní stálé částky rr}§e sv. byly dobi-e předneseny. Jen offertorium bylo nemístné. Pamatuji-li se, nějaký míioukavó zpěv o Y. Marii, moderní to od neznalce světský plod s českým testem. Pange lingua bylo chorální. Až na to offertorium zcela spokojeni opouštíme chrám. Jsme pře-svědčeni, že i celé okolí jest již s re-formou spřáteleno.
Pojďme na pout do druhé obce, městečka. Na rohu ulice čteš ovšem hrdý nápis: »Město N ...« Kostelík v jedno-