zásad a pravidel církevního práva a liturgiky.
Chtěl jsem též vše toto jen z té pří-činy pověděti, abych ukázal, s jalc vděčnou radostí pozdravuji ve své diecési působení a stálý vzrůst Jednoty Cecilské. Pomocí svou přispívajíc přichází mi vstříc u vykonávání posvátných povinností úřadu a vroucného přání srdce mého. Za to náleží jí mé uznání a můj nejupřímnější dík. Ctění členové Jednoty! Bylo by neprávem a podivno, kdybych k tomu, co jsem pronesl o žádoucí re-formě zpěvu církevního v naší diecési, nepřičinil také slovo uznání a chvály; kdybych zamlčel, že v četných kostelích a osadách tato reforma utěšenou měrou již provedena jest anebo uváděti se po-číná. A ku podivu objevuje se i zde opětně věc tak často pozorovaná, že tam, kde obtíže jsou největší, kde bez toho již pro jiné stránky 'života církevního neobyčejné oběti přinášeti dlužno, jest i horlivost pro zpěv liturgický nejčilejší. Jak nápadným ostatně úkaz tento na první pohled býti se jeví, věřícímu smyslu, trvám, jest přece velmi dobře pochopitelným. Jako oběti pro náboženské a církevní účely pučí z lásky k bož

skému Vykupiteli, tak jest to též navzájem nejpřirozenější a bohulibou potravou, kterou posvátnému plamenu oné lásky přivádíme, a zvýšený smysl obětní tudíž také nejmilostnější a nejblaženější odměnou, kterou Vykupitel odplácí oběti, které z lásky k němu byly mu prokázány. Mohl bych vám zde mnoho po-vznášejícího a potěšitelného vypravovati z Vestfalské marky a ze Saské diaspory a j. Přece hodlám se toho raději zříci, aby se nezdálo, jako by nebylo lze podobných věcí též z jiných dílů mé diecése oznámiti. Na místě toho budiž ještě jednou všeobecně vyslovena radost má nad tím, že snahy Jednoty Cecilské již nyní tak četných přátel a tolik účinné podpory u pánů duchovních i učitelů mé diecése nalezly.
Nepřestávejte, ctění členové Jednoty, vytrvale a obětovně sledovati vznešené a svaté cíle Jednoty. Pracujte stále s ryzím úmyslem ku chvále Boží a ku vzdělání věřících, a to vždy tak, aby láska a svornost v Jednotě a osadě ne-porušena zůstala. Přání tomuto a naději ua požehnaný výsledek rád dávám výrazu, udíleje vám nyní biskupské po-žehnání.

Obecná Jednota Cyrillská.
Výroční zpráva o činnosti Obecné jednoty Cyrillské za rok 1894.

Zásady církevní o hudbě posvátné, které Obecná jednota Cyrillská v život uvádí, vždy více a více se rozšiřují a ve zřízených Jednotách Cyrillských rok od roku pevněji se zakotvují a to nikoli-věk násilně jako příval, který zaplavuje, nýbrž jako tichý déšf, který roli svlažuje. Činnost roku minulého jest toho zřejmým důkazem.
Na sídle Obecné Jednoty Cyrillské, v metropoli království Ceskélto jsou obě štěpnice a r c i d i e c é s e, chor metropolitního velechrámu a knížecí arcibiskupský seminář, skutečnými školami přesného zpěvu církevního. Od té doby, co nejdůstojnější, vždy věrná kapitula vele. chrámu sv.-Vítského k řízení prvního choru království Ceslcého povolala profesora josefa Foerstera, náměstka předsedova Jednoty naší, stal se první chrám vlasti vysokým učením hudby posvátné.

V semináři pak, kde podepsaný předseda chorálu a Msgr. Josef Pachta polyfonii vyučují, lze příštím kněžím přiučiti se všemu, čeho během církevního roku »Musica sacra« na oslavu posvátné bohoslužby od služebníků církevních vyžaduje. Zřízením farní Jednoty Cyrillské při kollegiátním chrámu sv. Petra a Pavla na Vyšehradě roku minulého souladně dopiněna jest trojice tří hlavních chrámů Pražských, kolem nichž skupeny jsou veškeré ostatní kostely farní a řeholní, které průběhem dvou decenií sesvětštělé hudby se zřeknuvše, přesný a cudný zpěv církevní na kruchtách svých usídlily, pěstujíce chorál i zpěv vícehlasý, jak toho jednak různé poměry, jednak větší neb menší horlivost a nadšení jednotlivýc!i ředitelů kůrů dopouštějí. Směr v Praze nadobro ustálený razí si přirozenou měrou cestu nejen do různých vikariátů