— 50 —

důstojným, který odpovídá rozkazům církevním. Tím vyloučeno jest vše, co obecným právem liturgickým anebo zvláštními předpisy církevními se stanovuje, zúpina z osobní libovůle jeho. V pi•íčině liturgie nesmí ani předpisovati, co oněm pi-edpisům církevním se protivuje, ani zapovídati, co jimi se pi-ipouští.
Zásady tyto mají v nejúpinějším smyslu platnosti i pro hudbu církevní vůbec a pro zpěv církevní zvláště. Jak ziiámo, rozeznáváme dvojí zpěv, liturgický v užším slova smyslu a mimo-liturgický zpěv obecný. Zpěv liturgický jest s případnými úkony liturgickými tou měrou vniterně sloučen a srostlý, že jest podstatnou částí liturgie samé a pročež též za takový od Církve po-važován jest a považován býti musí, jako na př. zpěv při zpívané mši svaté a slavnostních nešporách. Není ničím jiným, než hudební picdnáškou liturgických testů k oběma podstatně příslušných. Jako tudíž tyto testy Církví dle obsahu stanoveny jsou a za jiné zaměciovati se nesmí, má se to též podobně v příčině latiny, a jest posléze i forma hudební přednášky Cirkví stanove,ia a zároveň s testy i obřady co nejpřísněji předepsána. Touto hudební formou anebo jinými slovy tímto od Církve pi•edepsaným liturgickým zpěvem jest gregorianský chorál. Jakmile prostým těmto větám bude zase obecně rozuměno, při-druží se zajisté mnozí rádi a rázně ku snahám Jednoty Cecilské, kteří nyní ještě o to se zasazují anebo se tím spokojují, že při zpívané mši svaté na místo chorálu a testů liturgických v mis-sálu obsažených píseň jazykem niatei--skýcn se zpívá, nebot ueclitějí dojista schválně hřešiti proti základnímu článku práva církevního, že není dovoleno ani jednotlivým liturgům, ani křestanslcým osadám, aby libovolně něčeho měnili na liturgických úkonech Církví stanovených. Zásada tato nepřipou-~tí mezi katolí]cv žádného rozporu, bude také i vzhledem ku gregorianskému chorálu dnešního dne asi sotva proti ní bojováno.
Prakticky bývá ovšem ještě namnoze upírána, tak zejména tam, kde ještě po-drželi zpívanou mši v řeči národní. Odkud tento zjev? Odpověd jedinou na tuto otázku, která by veškerým jednotlivým případům odpovídala, nelze dáti. Namnoze nedostává se ovšem asi dostatečné, již dříve zmíněné znalosti, že

zpěv při zpívané mši svaté jakožto pod-statná část liturgie samé a ve smyslu témž od Církve autoritativně upraven jest. K tomu druz".í se často moc zvyku, který kalí zrale pro ono poznání, snad také i vůli ochromuje, anebo bázeň pi-ed těžkostmi reformě v cestu se stavícími do nekonečna stupňuje. Ze zvyku vy-tvořil se bohužel v četných kruzích ještě horší nepřítel liturgického práva, neschopnost totiž, která nedovede zpěv liturgický oceňovati a způsobem přimě-~eným prováděti.
Tím jsem váui naznačil těžkosti, s kterými reforma též v naší diecési se setkává, a zároveň i cíle, které biskupu přirozenou měrou při tom se vykazují. Jde o to, aby pravé pochopení o důležitosti a povinném pěstování zpěvu liturgického u duchovenstva a lidu věřícího se podporovalo, a jednak nezbytná hudební znalost i schopnost, kterak dlužno chorál pravě a krásně zpívati, se přivodila a zdokonalovala. "Touto cestou se ubírajíce smíme doufati, že důstojný a ku vzdělání sloužící zpěv liturgický, církevním pi•edpisům odpovídající stane se opětně, ovšem nikolivěk jedním rázech, nýbrž dlouholetou, trpělivou, cíle svého si vědomou prací, obecným majetkem naší diecése, kteréž tím pro obcování s nebeských ženichem zjedná zpěv podstatnou a potřebnou okrasu a výzdobu roucha svatebního.
O zpěvu mimoliturgickém, k němuž též zpěv lidový v icéi mateřské se čítá, nehodlám se dále šířiti. Vždyt všickni v tom se mnou se shodujete, že mu dlužno zůstaviti místo, které Církev sama mu ochotně vykázala, jako na př. pi-i tiché mši svaté, pi•i odpoledních pobožnostech, pricvodech a j. Těším se z toho srdečně, že Jednota Cecilská též pěstování církevní písně v i-eči mateřské do programu svého pi•ijala. Yíseů kostelní, pokud se jí i-ádným způsobem užírá, jest nám polcladeui náboženského vzdělání a poučení, jakož i pramenem radosti a útěchy lidu křestauského, který nám jiní národové právem záviděti mohou.
Jest mi zříci se bližší promluvy o vícehlasém přednesu zpěvů liturgicicýcii a o hí-e na varhany. Není toho ani ti-eba, jelikož Jednota Cecilská jako chorálu a písni obecné také oběma těmto velice důležitým činitelům hudby církevní zvláštní péči věnuje, pi-idržujíc se