y- 43

stýřská, jelikož hlavou Teď nesnadno se proráží. Moderata durant. Nemoudrý liorlitel obyčejně více pokazí, než pro-spěje.

Dne i. května posléze vydal p a t r i-archa Benátský, Gius. Sarto, v té příčině pastýřský list velmi obšírný na 14 stranácli duchovenstvu svému, který v deseti bodech stručně uvádí liturgicicé předpisy o hudbě církevní vůbec, načež v následujících pěti odstavcích ustanovuje určitá pravidla podobná oněm pro diecési v Yavii, čelící k pi•esnému pro-vedení všeho, čeho regolamento žádá.
Ge i kromě uvedených velepastýřů i biskupové jiných diecésí italských bud již podnikli anebo dále podniknou vše, aby dekrety římské nezůstaly pouhými nařízeními, nýbrž skutečně v život uvedeny byly, pochybovati nelze. Z uvedených čtyř pastýi-ských listů, které Milánská »Musica sacra« ve známost uvádí, s radostí poznáváme, s jakou opravdivostí arcipastýřové v Pavii, Tortoně, Cremoně a Berátkách ku provedení velikélio díla se chystají, aby pi•esná hudba církevní t. j. zpěv bohoslužebný vrátil se k tradicím, jakým vedle úmyslu Církve nejidealnější odvětví umění ve službách církevních bráti se má. Rázné kroky biskupů italských v pi•íčině této jsou nám Cyrillistům novým povzbuze• ním a mocnou vzpružinou, abychom s podobnou rozhodností dále kráčeli cestou, po které již tolik roků se béi-eme. Ze cesta, po které Jednota Cyrillslcá ],zráčí, jest pravá, potvrzují papežské de krety a pastýřské listy arcipastýřů, usilujících o provedení toho, na čem jed-nota naše drahně let již pracuje.
Jubileum knížete hudby, nesmrtelného Palestriny, nebylo věru lze osla-viti důstojněji, než návratem k onomu směru velebné hudby církevní, jemuž otevřel nyvé dráhy mistr nepi-ekonatelný. Vlast nejslovutiiějších skladatelů hudby posvátné vrací se ku prazřídlu všelikého zpěvu církevního, — ku chorálu gregorianskému, jakož i k církevní polyfonii na základě chorálu vzniklé a vzdělané největšími a nejslavnějšími mistry na posvátné půdě vlastní domoviny zrozených. Pouze tímto způsobem lze nadíti se skutečného obrodu na klassicicé půdě všelikého zpěvu církevního vi.bec. Když redaktor před léty z vlastního názoru poznal stav italské hudby kostelní, po-

važoval obrod na dlouhou dobu za ne-možný, nevrátí-li se národ heroicky ku chorálu. Byla-li reforma ve vlasti naší poměrně mnoliem snažší, jelikož chorál
u nás vůbec se nepěstoval a skladby moderní takměř všeobecně provozovány byly způsobem tak odstrašujícím, že ne-bylo u nás skutečného hudebníka, který by za takovou karikaturu se byl nestyděl: v Italii se to mělo a má s moderní hudbou kostelní zcela jinak. Redaktor slyšel přednášeti v Římě a jiných velkých městech skladby moderních, nazvíce dosud žijících skladatelů domácích moderním duchem operním komponovaných, většinou pouze vokálních anebo částečně pouhým průvodem varhan do-provázených s takovou dokonalostí, v ta];-souměrném a mohutném obsazení nejkrásnějších italských hlasů, a lid veškerých stavů, pán i dělník, jímž pokaždé ohromné prostranství chrámu bylo v pravém slova smyslu pi-epiněno, sledoval mistrně řízené a výtečně pi•ednášené skladby svých nejpopulárnějších mistrů s takovým zanícením a nadšením, že bezděčně jsem si pravil: »Zde reforma bud vůbec není možná, jelikož by lid reformátora kamenoval, anebo jen pod jedinou podmínkou, vrátí-li se Musica sacra ke chorálu gregorianskému, na něm2 by se vzpamatovala a vzpamatovavši se novou polyfonii pěstovala sta-rým duchem Palestrinovým provanutou. Obrat takový nemohl by však podniknouti žádný jednotlivec, byt i sebe na-danější a věci znalý. To lze zahájiti jen rozkazem jediné auktority, — papežské stolice.«
A doba ta toužebně očekávaná nadešla pastýřským věhlasem a moudrostí svatého otce, Lva XIII.
Bude to perný kus práce. Z řízných i rázných předpisů právních biskupů italských práci zahajujících zřetelně vy-znívá, že si jsou jasně vědomi velikosti i nesnadnosti úkolu, který ani za tři měsíce, ani za ti-i léta, ba ani za jedno decennium se nevykoná. U nás již třetí desetiletí pracujeme a jsme dosud v počátcích. Co dlouhá doba zkazila, jeii dlouhá doba zase napraví. Práce však jest zahájena a nezastaví se více.
Obrod hudby církevní nyní i v Italii jest štastně zahájen. Výsledek sledovati budeme s napjetím. Když před léty z Němec usilováno jest o reformu zpěvu
v Římě, byl to krok rovněž odvážlivý,