34 —

I. díl.
Všeobecná pravidla hudby pro‑
vázející církevní úkony.
i. pravidlo. Každá hudební skladba, která proniknuta jest duchem posvátného úkonu, jejž provází, přivádí nutně a neodolatelně věřící ke zbožnosti, jestliže zbožnou melodií svou významu ritu a textu odpovídá — i jest proto hodna a důstojna domu Božího.
2.	pravidlo. Této přednosti neocenitelné těší se gregorianský chorál, jejž sv. církev za své skutečné pokládá vlastnictví a jejž tudíž jediný přijímá do approbovaných svýcli liturgických knih.
pravidlo. Jak polyfonní tak i chromatický zpěv může také církevním úkonům odpovídati, vyhovuje-li ovšem požadavkům svrchu uvedeným.
pravidlo. Co se týká skladeb polyfonních, tu uznává se zvláště důstojnou domu Božího hudba Pierluigia da Palestrina a jeho dobrých následovníků; z hudby chromaticicé pokládá pak se ona za vhodnou a řádnou, jež až do dnů našich se chválí a odporučuje na slovo vzatými mistry různých italských i cizích škol, zvláště pak mistry římskými, jejichž skladby často příslušnou autoritou byly prohlášeny řádnými a opravdu církevními.
pravidlo. Jelikož však není ne-známo, že skladba sebe lepší slohu polyfonního špatným provedením stává se nevhodnou, necht používá se v případě tomto při úkonech přísně liturgických zpěvu gregorianského.
pravidlo. Průvod varhan musí vše-obecně odpovídati harmonickému a vážnému charakteru nástroje tohoto; úkolem pak instrumentálního průvodu jest, aby zpěvu cestou mírnou napomáhal, nikoli aby jej p o t l a č o v a 1. Při předehrách a mezihrách nechat uchovají jak varhany tak i nástroje ráz posvátný, odpovídající zcela duchu funkce u oltáře se představující.
pravidlo. Při zpěvech za slavnostních, přísně liturgických úkonů nutno voliti řeč liturgickou; svobodně volené texty buďtež brány z písma sv., z officia nebo z hymnů a modliteb od církve sv. schválených.
8.	pravidlo. Při ostatních funkcích lze použiti řeči mateřské, voleny však tu

buďtež testy z nábožuýcli a schválenýcli spisův.
9.	pravidlo. Přísně se zapovídá ve chrámě zpěv nebo hudba světsky zaznívající, zvláště palc, oplývá-li nemístnými theatráluími motivy, variacemi a reminiscencemi.
io. pravidlo. Aby slova liturgická na úctě sobě patřičné nevzala úhony, a aby posvátný úkon nemírně nebyl protahován, není dovolen ani připuštěn zpěv takový, ve kterém by byt i spůsobem nepatrným byla některá slova vypuštěna, anebo beze smyslu přesunuta, anebo ne-přístojně opakována.
i i. pravidlo. Cástky vět, které nutno: spolu souvisejí, trhati v kusy zcela od sebe oddělené se zapovídá.
12. pravidlo. Improvisace nebo talc zvané fantasie na varliany zapovídají se každému, kdo jich náležitě t. j. takovým způsobem nezná, aby jednak pravidel umění hudebního, jednak zbožnosti věří-cích bylo šetřeno.
Návod k podporování studia cír‑
kevně-hudebního a k odstranění
zlořádů.
1. Jelikož hudba církevní jest odvětvím liturgie, odporučuje se nejdůst. biskupům, aby jí zvláštní věnovali péči a vydávali i vhodné v té pi- iuě předpisy, zvlášt u příležitosti diecésních nebo provincialuích synod, vždy ovšem v souhlasu s tímto právě nailzením. Spolupůsobeiií laiků se nevylučuje; jsou však tito podrobeni dozoru dotyčných biskupův a od nich odvislí. Není dovoleno tvořiti spolky nebo konati valné hromady bez výslovného souhlasu autority církevní, jíž pro diecési jest biskup, pro provincii metropolita se svými suffragány. Rovněž časopisy církevně hudební nesmí býti vydávány bez vytištěného schválení církevního představeného. Všeliké pak diskusse o jednotlivých bodech tohoto nařízení zapovězeny jsou na-prosto; jinak o předmětech týkajících se hudby církevní jsou dovoleny: i. šetří-li se v nich zákonů ki cstanské lásky, a 2. nepovyšuje-li se nikdo za mistra a soudce jiných.
H. Nejdůst. biskupové budou pilně naléhati na to, aby klerikové studovali