písně starší. Odbor literátský dosud cení. Funkce literátského odboru nahražuje sbor liturgický.
R. 1894 byl členem zalcládajícim s příspěvkem 10 zl. farář Mikan, přispívajících (r zl. anebo 5o kr.) 26,
Valná (ustavující) schúze byla 18. února 1894.

letos byla valná hromada 20. ledna. Při poslední valné hromadě zvoleni clo představenstva: zapředseclu, Fr. Mikan, farář, za ředitele zpěvu p. řídící učitel Jan Východský, za jednatele a pokladuika p. mladší učitel Frant. Brychta.
František Mikan, předseda.

Cyrillska kronika.

Seminář Pražský. Program akademie, pořádané v kniž. - arciU. semináři Pražském dne 5. února na památku výročniho dne biskupské konsekrace jeho Eminence kardinála Františka hraběte Schónborna, řízenim Msgra prof. dra josefa Pachty. Praeludium, auct. Yhilippo Capocci. 1. „Ecce sacerdos maguus«, 4 voc., act. Joanne Diebold. 2. .Pro Te Patrem oramus«. Praeludium. 3. »Beatus vir«, 4 voc., auct. Orlando de Lasso (i 1594)• Praeludium. 4. ,Jubilate Deo«, 4 voc., auct. Franc. `V illner. 5. .01 ěf«. Praeludium, fi. ,Salvum fac regem«, 8 voc., auct. Ludov. Granzin. Praeludium. 7. „Ave maris stella«, 4 et 8 voc., auct. Josepho Modlmayr. S. >PerUoyr's letzte Stunde«. 9. a) ,>Justus ut palma«, 4 voc., auct. Michael Hal

ler, b) ,Confirma hoc«, 4 voc. organo comitante, auct. A. 'vN'iltberger. Postludium, auct. J. L. Gvonař.
Koncert duchovní v Hradci Králové. Dne 9. biezna 1895 0 7. hodině večerní v městském divadle v Hradci Králové pořádati bude zdejší Cyrillská jednota diecésn í duchovní k o n c e r t s bohatým programem. Zpívati se bude. „Hymna Cyrillo-Methodějská« od Kříikovského, 8h1. „Ave Maria« od Mendelsohna, 8h1. » Crucifixus« od Lottiho, ~,Halleluja« od H~ndla, dvé starochorvatské písně, gregorianské ,Salve Regina«, něco z Roráttit a některá koncertní čísla na varhany, které byly od firmy Lhotovy vystaveny na výstavě Králohradecké.
Dr. Josef Mrštík.

FEUILLET®N.
Z M Ý C H P A M Ě T 2_
Cyrillisttiun pro radost napsal Dr. Rudolf Horský. (Pokračování.)

hlučná salva smíchu zazněla Marjáně v odměnu za její »rázné« výkony a starý mlíkař Jaroš pošeptal své ženě: »Cákra, tahle ženská bude, jak se mi zdá, ještě větší sekant než ty. Co myslíš, stará?« A usmál se šelmovsky.
Jaroška, která mlíkařila do Prahy a byla pro hbitost svého jazyka a ráznost svých rukou postrachem celého uhelného trhu, kde stávala na vozíku v podloubí, drbla po těchto slovech svého starého do žeber až hekl jako docházející měch a mrsknouc po něm očima odpověděla mu podle zásad mlékařské zdvořilosti srozumitelně a krátce: »Kuš!« Jaroš vskutku ani nemukl, nýbrž ošklíbriuv se jako po dryaku, ustoupil na dva kroky od své sádelnaté polovice a podrbával si žebra.
Svatebčané zatím vešli do světnice, kde na stole bílým ubrusem pokrytém ležel pecen chleba. Marjána, či pardon — mladá paní Cvančarová, ruče vyndala

z kapsy zavírálc, který každá pořádná nevěsta musí míti v kapse, pokřižovala jím chleba a ukrojila několik krajíců na mísu a vyšla s ní ven, llle starodávného zvyku dálo se tak za tím ítčelem, aby nevěsta ukázala, že dovede s Božím darem zacházet a že tedy jest zkušenou hospodyní. Chleba rozdal se pak žebrákům, aby se vidělo, že jest k chudy'm štědrá. Tak tedy i mladá paní Cvančarová nesla chleba žebrákům.
Lebráci, recte žebračky se dostavily dvě, totiž stará Kulhánková a stará Vyšínka. Každé táhlo již na osmdesátý rok a tedy sotva se vlékly, za to ale jazýček jim dosud bujně poskakoval, jako roční hříbátko. Byly to dvě nerozdílné kamarádky již od dětských let, a ač každého dne si celé hodiny povídaly, ještě si stále měly co povídat, třebas toto povídání bylo jim dost obtížné, poněvadž obě byly silně nahluchlé. Stály obě na dvorečku před síní. Nevěsta