znalost lidská k tomu, aby rozkoší jakousi světskou srdce naplňovala, Hledte tedy, nejmilejší, napomáhati k nápravě zpěvu církevního zakládáním tak zvaných jednot Cyrillských, které by se k Jednotě takové, pro zvelebení církevního zpěvu, zvláště chorálního neb aspoň slušného, v našem sídelním městě již založené, připojiti mohly. Ale poněvadž lidu dovoleno jest také se zachováním zákonných mezí zpívati v našich koste-lích písně v jazyku mateřském, doufám, že i tak zvané jednoty literátské v naši diecési zase obživnou. Nejmilejší! Velmi důležitá věc a znamenitý prostře-dek ku podpoře vašich prací se vám těmito slovy odporučuje. Nebo jak jinak mámili hlasatelé bludů protestantských srdce lidská než písněmi zhoubné nauky opěvujícími. A jakého prostředku — kromě jiných — užívali mužové přeblahé

paměti, kteří pokoušeli se svedený lid zase do ovčince Páně nazpět přivésti, zdaž ne zvláště zpěvu lidového? — A říká-li se a jsou-li také doby naše dobám protestantské lžireformace nejen podobny ale ještě horší, protože lidé převrácení usilují veškero náboženství ze srdcí lidských vyrvati; — jestliže na-říká se zvláště na netečnost (náboženskou) mužů, zdaž není příhodno muže a jinochy v jednotách Cyrillských a literátských shromaždovati a ku zpívání chval Božích, zvláště ve dny nedělní a sváteční naváděti a tak jim užitečného léku proti netečnosti poskytovati.
Aby však náboženské jednoty pi-espříliš se nemnožily, mohly by lcatolicl:é jednoty mužů a jinochů (o kterých svrchu byla řeč) nějakým způsobem, jenž by se stanovami určil, býti zároveti Jednotami Cyrillskými a literátskými.

K pobožnosti „Křížové cesty”.
hle Wittových »Preces stationum crucis- Cyrillským sborúm venkovským ku praktickým potřebám
upravil Clemens Kuffner.

Nastává doba postní, lady křestanstvo rádo koná pobožnost Křížové cesty, aby si utrpení Páně živě představilo, je uctilo a spolu i duchovní poklad odpustků získalo. U nás na venkově bývá zvykem, že se mezi jednotlivými zastaveními zpívá nějaká píseň. Dobře tak. Tím se pobožnost sama stává rozmanitější, přitažlivější a i vroucnější, nebo zpěv valně napomáhá ku povznešení nábožnosti. Kéž by jen byl zpěv vždy takový, aby opravdu vyhovoval tomuto požadavku svým textem i nápěvem! Ale zkušenost učí, že tomu tak namnoze není. Byl jsem ledakdes přítomen při pobožnosti Křížové cesty, a shledal jsem, že většina kostelů odbývá tuto pobožnost ošuntělým nápěvem písně »Již jsem dost pracoval«, kteréhož užívají i k textům, jež původně měly jiné nápěvy. Tak se v mnohém kostele dobou postní jiný nápěv ani neuslyší, poněvadž se svrchuřečená melodie zpívá pořád, ráno i odpoledne, v neděli i všedního dne. Cyrillisté, jako učitelé lidu a opravci skleslé hudby chrámové, znají si i této pobožnosti všímati a ji jak možno vy-branějšími zpěvy důstojnější učiniti. Bud trsají míti lid k tomu, aby se přiučil

písni ušlechtilejší, aneb, kde mají sbor cvičený, mají i vícehlasým zpěvem této pobožnosti lesku dodávati a ji zvyšovati. A těmto poslednějším právě píši tyto řádky. Již před mnohými lety dostalo se jim právě od slavné paměti hr. Witta nad jiné výtečného daru ku Křížové cestě, vydáním t. zv. »Preces stationum crucis«, jichž text přioděl Witt harmoniemi překrásnými, v pravdě nebeskými. Co to, že dílo tak mistrné, které v době svého vydání způsobilo tak radostný rozruch a které i u nás tak ítchvatně působilo, přišlo najednou jakoby v za-pomenutí ? Nevím, co toho příčinou, ale, jak se domnívám, bude tím vinen nejspíše hudebně-literární trh, který po-krývá staré i znamenité skladby poi-ád novými a nov}'jmi, takže se potom ony těžce z hlubin zasutí a z prachu vytahují. Slcoda, škoda! Cyrillisté, odstraňte se svrchu svých archivů haldy sešitů, neb jich aspoň poposuňte stranou, a vy-neste zas na Boží světlo tu sličnou popelku, ten skromný sešitek, ]sterý neměl nikdy tak hluboko zůstávati. Pomozte ven ubožátku, kterému se tam v té sla•ytosti tolik stýská. Onot ještě dobi•e pa-matuje, jakou slávu mívalo svélio času