»A co myslíte, že se to již nestalo, že na sbor vytažen byl také turecký buben?« vysvětloval kdysi pan učitel jednomu z oněch litujících. »Ano, již se to stalo, a byl to známý a od mnohých tolik oslavovaný skladatel Cherubini, který ve svých requiích turecký buben zníti nechává, a jak pak pěkně v »Dies irae« řinčí, aby nápodoboval hučení hromu a zemětřesení. A když tak člověk slyší, jak cello a bassa do toho sforzando a glissamento vpadají, jakoby moře dunělo, a kterak housle až u samé kobylky hvízdají, jakoby vítr fučel, tu věru člověku nad tou muzikou až vlasy vstávají.«
»A co pak ťo jde hudbou nápodobovati zvuky pi•írodní ?« divili se tenkráte nčktei•í, načež pan učitel odvětil: »A což palc vy nevíte, že zvuky hudebních nástrojú jsou vlastně nápodobováním hlasu a zvuku v přírodě? Jakžby tedy nemohly nástroje hudební ze sebe vydati zvuky v přírodě slyšitelné? O, milí přátelé! ani netušíte, jak hudba jest bohatá obsahem a hluboká citem! Hudba všechno poví, i pláč i radost, i hněv i lásku, a kdo jí rozumí, tomu i nejtajnější city odhalí. Slavný houslista Paganini zamiloval se do dívky jedné, hudebně hluboce vzdělané. Nei•elcl jí, co pro ni cítí, ale vzal své housle a ve hlas strun vložil veškerý svůj sladkobolný cit. Ilined mu porozuměla a pi•isednouc ku klavíru, dala mu hudbou touženou odpověd. Každý však hudbě nerozumí. Jest to řeč, které se musíme jako jiným i-ečem učiti, jenže hudební i•eči nenaučí se lcaždý, leč ten, kdo zvláštní cit k tomu má. Kdo hudební řeči nezná, tomu zní hudba tak na prázdno, jako onomu, kdo na příklad francouzsky ne-umí ani slova a poslouchá řečníka francouzsky mluvícího. Když přišel za císaře josefa II. turecký vyslanec do Vídně, vedli jej také do opery, kde právě dávala se Mozartova »Kouzelná flétna«. Přišli, ještě než ouvertura začala; hudebníci se teprve scházeli a ladili své nástroje. Paša vytrval přes celý kus, a když pak byl otázán, která část z hudby se mu nejlépe líbila, odpověděl: »Ta, než začali dělat dohromady ten rámus!«

Jemu se totiž nejlépe líbilo uši rozrývající ladění. Což pak rozumí turecké ucho orchestrální hudbě, které jest zvyklé na řinčivý čengir.« —
Pan učitel tedy hrál »Radecicýho marš«, při jehož zvucích všichni svatebčané i ostatní věřící vymaširovali z kostela. Kajka dle svého tlampačského úřadu hnal se napřed a postavil se u vrátek. Když všichni ostatní k nim došli, zaklepal n10CnoU pěstí na dvířka, načež rychle se otevřelo okno a stará Zpěváčková v kapižonu vystrčila hlavu ven jako sova ze zvonice a zahoukla:
»Jaké se to hejno valí
do tichého domku k nám?
Odkud palc jste se tu vzali?«
Tlampač Kajka nadul hubu jako nIČ-chui-inu, odfoukl si zhluboka a i•ečnil slavně talcto :
»Roztomilá paníuiámo,
slovem mým Vám budiž známo, že posvátný boží chrám
odesílá po nás Vám
zasnoubence svěcené,
jalo anděly vtělené,
kteří se vždy budou snažit,
aby Vás jen mohli blažit.
Jen nás vlídně pi•ivítejte,
jídlo nám a pití dejte.
Vyslechnuvši tento sermon s vážnou tváří, zavřela stará Zpěváčková okno a za chvíličlcu již otevírala vrátka dokořán. Napřed do nich vešel Kajka, za ním Cvančara s Marjánou a za těmito ostatní hosté. Nezbytný Fra, ta slcotákův vedral se mezi liosty jako hádě, a již byl u samé síně. Před síní hodila stará Zpěváčková dle starodávného obyčeje nevěstě pod nohy koště, které Marjána zdvihla a s velikou graciosností kolem sebe zametla. To mělo jako znamenati, že nevěsta je poi•ádná a že dovede udržovati v domě čistotu. Spatřivši Frantu, který se lc síni tlačil, aby všechno dobře viděl, nemohla '~\larjána odolati své nátui•e a než e Franta toho nadál, pře-táhla jej koštětem přes hifbet, až mu čepice se zrzavé hlavy spadla. Jako vítr Frantík shýbl se po čepici, pi•i čemž obdržel koštětem selcanec druhý. Na třetí již nečekal.	(Pokračováni.)

vis S hudební příloltoa číslo 1.	~ —~
"C1lRILI.- vycbázi vidy 15. kazdého měsíce. Předplatné, ]steré činí poštovní poukázkou na celý ruk
2 z1. 20 kr., přijímá redaktor F. J. Lehner na Brál. Vinohradech. Reklamace bu(rtei zasýlány do es•
pedice v Akademii křesYanské v Praze (ltetězuvá ulice č610 223).
Nákladem vydavatelovým. — KniLtiskárna »i'olitikya v Praze.