r

YRI IsIs
čASoFis
pro katollokotl h11(1b11 posvát»ou
v Čechách, na Moravě a ve Slezsku,
zároveil
ORGr, x OEECNÉ JEnXOxY CyR=SEÉ.
Majitel, vydavatel a redaktor:
1894, Ročník XXI.	F. J. LEHNER.	Čí510 10,
~liu i u 11 l l l l l l l l l l l l l l l l l I I I I I II I I I I I I I I I I I I I I IT_I I I I I_II I I I I I I I I I I I I I I I I I II I I I I II 1 1 1 1 1 1 1 II 1 1 1 1 1 1 IIIII I I I I II III I I I I II 1 1 1 1 1 1 III I I I I I I I I I I I I I I I I Iii III Í iI 1 1 1 1 1 1 1 II I I I I I I I I I I I I I I I I I I I I I III I I I I I I I I I I II 1 1 1 1 1 1 IIII 1 1 1 1 1 1 1 II III II I I I I I I I I I I I I I I I I I I I I I I I I I I I IIIII II I I I I Ililllll 1 1 1 llll~~
f'ast~INk~- list Frautiška Josefá, biskupa Niirzburgskélio, (Pokračování.)

II.
Ctihodní bratří ! Poučný jest krátký historický přehled rozšíření a vývoje zpěvu gregorianského v našich ]crajích německých.
Již sv. Bonifacius jal ~e vřele pod-porovati a pěstovati církevní chorál zakládaje řádné školy hudební, jako ve Fuldě, Eichstáttu, Wiirzburgu, Biiraburgu.
Jeho horlivě následoval císař Karel Veliký, jehož nadšené a rozhodné působení v oboru tomto zůstavilo účinky
. rovněž velmi požehnané.
Asi kolem X. stol. utvořil se vedle chorálu vícehlasý (harmonický) zpěv, jejž církev sv. také připustila k liturgickým aktům svým.
Zmínili jsme se, leterak i v našem biskupství starostlivá péče věnována chorálu. Během času pak vyskytli se mnozí přátelé a pěstitelé zpěvu chorálního, mezi nimiž sluší na prvním místě jmenovati Wúrzburgské biskupy: Rudolfa ze Scherenbergu a Vavřince de Bibra.
Koncil "tridentský podržel všecka dřívější pravidla (Canones) týkající se zpěvu liturgického. Sám pak vydal v oboru tomto přiměi•ená nai•ízeni.
V těch dobách konaly se různé provinciální a diecesální synody, na nichž z jedné strany naléháno na důstojný přednes chorálu, z druhé strany však

omlouváno zkracování a amputování jeho v liturgii. Reformy pak XVI. stol. působily arcit citelně neblaze na církevní chorál. Netrvalo to dlouho a do slavnostní bohoslužby círke,,-ní veticIy se začasté německé kostelní písně, tak jakoby s vlastním liturgickým zpěvem touž měly platnost a cenu.
A na zlozvyky, jež v té době za-vládly, na libovůli kvapem rostoucí první hořce stěžuje si náš veliký biskup Julius Echter z llespelbrunnu. Všemožně napomínaje hleděl nešvary ty hojné od-straniti, zároveň pak staral se o positivní podporu chorálu tím zvláště, že pilně tiskl a horlivě rozšiřoval knihy liturgické.
Biskup Jan Filip ze Schónbornu vydal r. 1669 pořádek při bohoslužbě od biskupa Julia v rozšířeném vydání. Totéž obnovené vydal pak biskup Jan Bohu-mír z Guttenbergu r. 1693. V díle tom v odstavci třetím se přikazuje, aby na všecky neděle, svátky a církevní slavnosti každý místní farář slavnou mši sv. obětoval, jež provázena budiž, pokud místo a dostatečný počet zpěváků do-voluje, zpěvem bud figurálním (mnohohlasým) anebo obyčejným chorálem; anebo kde by zpěváka žádných nebylo, budiž sloužena mše sv. tichá, provázená německými písněmi, jež však vybírati se musí ze zpěvníků v diecési schválených.