-66

jetě podnes považují za vrchol slávy.« t) Ze tento soud oprávněn je, potvrzují sami Něntci. Dreves, 1. c. 116, píše: Naše německé mešní písně patil textem i nápěvem k nejhoršímu, co v našic11 zpěvnících nyní se nachází.« Ana str. 121. píše: »Je to zvláštní, ale pravda, že zrovna kletba lpí na tomto zapovězeném stromě (mešních písní pi-i kantátě), takže stíží jeden zdravý plod, za to cšals samé zákrsky vyrilstají.« — »Pi-edevšíui je poti-ebí, aby se vymýtily ze clu-ámu písně, jež nemají ceny pražádné, záležejíce z nepodai-ených versů a rýmů i myšlénels, jalco je na pi•. píseii za úrodu
polní :
»Paže, p:ed Tvou velebnosi, my, nehodná stvuiení,
žádáme milosrdenstvi
za naše provinění.
Smiluj se nud námi, Pane, neb jsme stvoření Tvé, zachuvej nám obilíčko, dej časy pohodlné.«
Další sloky jsou ještě nepodaicaější.--» ,>Jaký smysl mají do sebe slova:
»Ku kunci sic piichází Ta ucjdražši oběť,
Však nikdy ai neschází Tvá čest, o Bože, zpět,,,
kdo by mi vysvětlil, za velilsého bych ho považoval proroka.«2) — »'Fals na pi•. ve třetí písni ke mši sv. čteme tyto verše — (Pán l Ii hi-íc11y odpust !) —
»I'rostý sic chléb a víno jest jen patrný nám,
však co jest te,l: tak jmíno, Uude l,án Kristus sám.«
V písni páté:
»Přijmi, otče, oběť clileUa, vína, však brzo bude podstata jiná, ncl;oť mocí tvou v okamžiku
v tělo a krev Krista se promění.
V písni šesté zase takto:
,,Ač zde je chléb, vino,
však v tělu, krev Syna tvého bude vše proměníno.,,

Pravda, že chléb a víno se promění pi-i oběti lnše svaté v tělo a krev Krista Pána, ki csfauu do chrámu Páně vstupujícímu dávno je známa, opětné pravdy té opakováním duše jeho se nepovznese výše, než byla; rozvinění duše pocity, které se jí vzmocliují z poznání pravdy té, ty ovšem mohou důstojným býti pi-edmětem písně velebné, unášející; ,Cyrill,<, 1S91, 79•
2) »Vychovatel,,, 1893, 103. Časopis M. M., 1877, 88.

prosté pravdu pronesení, at by veršem se dálo nevím jak uhlazeným — a boliužel tollo nelze i•íci mi o jediném z veršův uvedených — duši ostavuje chladnou.« (Tatnt. SS.) »S d`vokou směsicí rllytmu jambicicéllo, troclléjslzého a — icknu bezejme:nlého — potkáváme se téměř ve všecll ti-icíti písuícll Ice mši svaté. Tak luied v první sloce písně první, první dva verše »1)i-ed Tebou se ]slaníme — Bože na výsosti« zjevné tuším jsou trochéje; třetí: »Vstup pi•ed '1'viij trůn, prosíme« zase patchavý jakýs jamb; ostatní pak verše sloky: »Náš zpěv s líbezností — když clle zákona tvého — obět ti věnujem' — Dejž, af při ní z vroucného — srdce prozpěvujem« jsou patrně onoho, jak jsem napověděl, bezejmenného, nebo lépe mečeno, nevyslovitelného rhythmu.« (Tatnt. 9o.) »Ani v píscích ku m,i svaté, kde tolikeré vzuešeué motivy l ásuílcovi se naskytají, ani v píscích ]s Panně Marii, jejíž kult sám jedna nepi•etržitá vzucšená báseň jest, nespati-ujeuie (v kaucionále Poimonově) ni jislserky básnicicé, všude prosa, věčná prosa. 1 písní původních ni jedna nestojí za ice .« (Tamt. 91.) — »Budiž vyloučeno r. vei-ejné pobožnosti všecko modlení a zpíváuí, ]steré není složeno v duchu cír]cevním. Mnohá píseti je pouhá prósa veršovaná, nilsterals neunášejíc, ale naopak nudíc a uspávajíc. Tak na př. postní píseň »Již jsem dost pracoval« holé jest vypravování; nemuohem lepší jest mešní píseti »Pi•ed tebou se klaníme«, jsouc pouze prúsou veršovanou.«') — Nejnověji Konrád (Děj iuy, IL) častěji podobně se vyslovuje, zvláště na konci díla.
2. Proti těmto hlasům, jež od-suzují n ovověké mešní písně a jež ještě velice rozmnožiti by se daly, třeba uvésti i lilasy, jež se jich, alespoň některých, více méně zastávají. »Náš lid nerad pěje v moll. (»Ceský lid«, L, 352 to potvrzuje, na str. 353. pak uvádí slova Zvonařova: »Nejstarší kostelní písně, které mimo vliv i•ímského chorálu složeny byly, jsou v dur.« 1Mo11 zaveden chorálem.) Některé písně povstaly v minulém století a udržely se podnes. Uvedu některé z nich: »Křestallská duše, rozvažuj sobě«, »Sem, dcero Sionská«, »Kde jsi, můj Ježíši
»Když vmyšlení, usmrcení«, »Alé jsi potěšení«, »Ach můj nejslad~í Ježíši«,
') Ča_opis katol. duch., 1SSo, 435.